122 ANDR. M. HANSEN. M.-N. Kl. 
var netop at de store blokker laa saa paafaldende bare — paafaldende er 
særlig de som ligger frit i profilet over nekent mutoneret fjeld. Situasjonen 
er netop ikke likt endemorænernes; blokkstripen gaar med isolerede sten 
over heier og skær og dype fjorde, og ved ytre braerand maa dog altid 
mere sammenhængende masser bli bragt frem. Sidste istids randavseet- 
ninger ser saaledes absolut anderledes ut i ra og ra-moræner. Den maate 
hvorpaa blokkerne er blit lagt igen en for en frit paa fjeldgrunden, under- 
tiden som »rokkestener«, kan heller ikke henføres til bundmoræneavsæt- 
ningen. Det er bare blokker som har været baaret paa bræens rygg, som 
blir liggende slik igen regelløst spredt naar bræen smelter væk under dem. 
Naar de optrær i saa stor mængde i en stripe her fra Norges sydspiss og 
netop frem mot den brem av kvartærformasjonen som ligger langs med 
sydvestkysten, saa ser jeg begge avsætninger i sammenhæng. Det er hvor 
indlandsjøklerne kom frem med sin fragt lodret mot kystlinjen og her matte 
den mægtigere bræstrøm som gik ut Skagerak-renden langs med kystlinjen, 
der blev dens transport indenfra hemmet. Hvor de krydsende strømmer 
møttes, vilde der opstaa sprækkesystemer som hindret overflateblokkenes 
fremrykning, de blev samlet op her særlig tilslut under avsmeltningstiden 
og blev liggende igen her efter samme linje som paa Lister—Siregrund— 
Jæren kystryggen blir bygget op efter. Man kan — om man vil — be- 
tragte begge dannelser som en slags midtmoræne hvor bræstrømmene 
metes. Den omstændighet, at dette blokkebelte har saa pas bredde, 5— 10 
km., synes at tale for at Skagerak-bræen har holdt længere ut under av- 
smeltningen end indlandsbræerne. I det omvendte tilfælde maatte disse ha 
skøvet det mere sammen til en endemoræne — hvad de ganske sikkert 
ikke repræsenterer. 
Vi har i det foregaaende fulgt mærker efter bræstrømmer fra Norges 
indre som møter en mægtig bræstrøm i den Norske rende med bevægelse 
rundt Sørlandet i beining over mot nord. Men mærkerne er tildels stør- 
relser av forskellig orden. De 20—30 m. morænerygger paa Jæren holder 
ikke maal med Bokn-jøkelen i dens ombeiede løp side om side med Ska- 
gerak-jekelen. Og' paa Jæren vet vi at de sidste indlandsstremmer som 
beiede over i den Norske rendes retning mot nordvest, og som ga det 
tynde øvre morænedække, gik frem over marint ler med Skagerak-blokker 
helt op til Højæren og helt inde ved Gandfjord, og i den samtidige kyst- 
rygg er fundet varmekære skæl under morænedækket og over mægtige 
undre istidslag. Det fremgaar av dette klart at vi maa ha hat mindst to 
