126 ANDR. M. HANSEN. M.-N. Kl. 
synlig hører sammen med dettes dannelse. Vi har derfor i det hele ingen 
grund til at anta at mærker av en ældre stor istid, før max.-istiden, er 
paaviselig i Norge. Vi har en mægtig ældre istid, max.-istiden med avsæt- 
ningen av bundler saavel ved kysten som høit op og langt ind over fjeld- 
siden (Hoijaeren, Gandfjord) og en senere med bræmægtighet bare omkring 
100 m. over Jæren, med bræbevægelse fra indlandet helt ut til kystlinjen, 
med gradvis ombeining her ute til Skagerak-jøkelens retning. 
Denne sidste mega-istid har været skilt fra den første av en intergla- 
cial tid med varmere klimat — som saa vel kendt i landene i syd. Der 
er paavist utviklinger baade gradvis fremover fra arktisk til varmt klimat 
og tilbake igen mot arktisk, med raskere omslag i biota hvor denne episode 
i det hele kan paavises. Likesaa maa det ha været i Norge. Der har 
været avsat marint ler i masser i slutningen av max.-istiden, med arktiske 
dyreformer, og disse er blit avløst av mere varmekære. Naar saa den nye 
mega-istid, den som gav overflatemorænen paa Jæren, kom, saa vil bræerne 
kunne skyve op fra havbunden ved stranden ler med enten arktiske, bore- 
ale eller endnu sydligere skæl, uten at man derfor er berettiget til at hen- 
føre dem til forskellige interglacial-tider. Her faar avsætningsforholdene 
avgøre. Nu viser det sig at baade yoldia-leret ved Gandfjorden og Malle 
og leret i kystryggen ved Lerbrækk og Obrestad (pecten islandicus, astarte 
elliptica Br. og cyprina, K. BJoRLYKKE s. 22—23) og cardium edule-leret i 
sydvestgaaende rygg ved Reve (K. Bj. s. 32) ligger fuldstændig ensartet 
stratigrafisk under den tynde øvre moræne. Der er ikke mærker til at 
nogen anden bra har gaat over dem tidligere. Det er da ingen grund til 
at tro andet end at de alle tilherer utelukkende den interglacialtid som gik 
forut for denne sidste mega-istid. Ved Reve, Obrestad og Lerbrækk viser 
deres forekomst i moraenerygger, at de maa ha ligget i det ler som er 
presset op i disse lave rygger like ved stranden. Bemærkelsesværdig er 
forekomststederne ogsaa for de andre. Gand-leret ligger i lee bak nunatak 
for sydvestgaaende bra. Brastrommen maa ha svinget ind i Gandfjorden 
(— 207 m.) utenom og presset frem bundleret foran sig især mot vestsiden, 
først længere inde ogsaa paa østsiden, som utenfor ligger paafaldende 
neken. Som en følge av at alt her er skevet sammen, finder vi længst 
inde ved Graverens teglværk sand og grus i samme nivaa som litt utenfor 
svær blaaler — ingen primær lagning. Ved Heiland kommer braestrommen 
estenfor nunataken til. Likedan ved Malle. Ullernhaug-partiet dækker mot 
det mest direkte brætryk, og leret ligger presset ind mot Malletuvas fot 
med avtakende hoide vestover mot fast fjeld. Det er samme ler som er 
fert med fra fjorden 5 km. i NV, som staar ved Stavanger, men her traengt 
ut og inddradd i bundmoraenen under det svære press i stetsiden. 
