132 ANDR. M. HANSEN. M.-N. Kl. 
Forst indenfor det lavere moraeneland paa Jæren, inde paa Heijeren 
har man en tydelig utskilt endemoræne med randavsætning, omkring 
Mosevatn (233—250 m. o. h.) oppe paa Heijeeren. Rigtignok staar der 
fast fjeld ikke alene i est for vatnet, som A. GRIMNES angir, men ogsaa i 
sydvest, og det er stykkerspraengt fast fjeld i overflaten videre vestenfor 
med den hvite granit og grundfjeldets graa gneis. Og det kan derfor ikke 
vare tale om at »en brae aapenbart har gravet Mosevatnbassinet« (s. 57) 
paa den maate som hans profil (s. 40) viser. Men det er rigtig nok 
som han siger, »at man ser tydelige spor efter en lokal mindre bræ«. 
Der ligger opskevet moræneler opover mot NV, og der er tydelig grus- 
kegler eller sleep nedover fra heiden baade mot vest og nord. »En mindre 
bræarm trængte mellem Sulken og Karten frem over Hoijaeren« — til Mose- 
vatnet. Storbræranden er altsaa paa dette trin opløst i daljekler. Braerand- 
avsætningerne er.saa pas betydelige, at her maa være markeret et bestemt 
stadium. Det er muligt at vi har lignende braeender nordenfor i vatnerne der, 
Taksdalsvatn, Heilandsvatn syd for Njaafjeld og Aasvatn (146) og navnlig 
Mosevatn (135 m.) bakenom Njaafjeld (249 m.). Ogsaa her er det de ret 
mægtige og regelmæssige, myrete rand-slæp som fremhæver sig i bundmo- 
ræne-landskapet (fra Mosevatn nordenom Njaafjeld ned mot Freiland og 
mot det tidligere teglværk ved Aasland), og fluvioglacialt grus og sand og ler 
lægger sig tydelig over den vanlige øvre moræne paa flere steder. 
Der trær altsaa ihvertfald ved de to Mosevatn tydelig frem et stadium 
med utskilte bræer indenfor Jaerens indre rand. Men hvor skal dette 
stadium føres hen? Vi er langt utenfor ra-linjen — 20 km. og mere. Og 
præget hos disse endemoræner er ogsaa helt anderledes end hos dem inde 
i Birkreims Øvrebygd; bredere, jevnere, mere ældet. Vandene er rik paa 
kiselgur, som ikke kan ha hat tid til utvikling efter atpaaistiden. Indenfor, 
hvor deres bræer maa ha-gaat, har vi gamle støtmoræner — det hele er 
fuldstændig »vestlandsk«. Det er da tydelig til sidste mega-istid, den 
baltiske, dette stadium maa henføres. 
Gaar vi længere nord til Ryfylke for at faa en mulig tilknytning her, 
møter vi straks det store utprægede, vel kendte stadium her, de køre strand- 
linjers og de howe terrassers. Efter at ha bragt paa det rene, at det er til 
den »subglaciale« strandlinjes tid at den sidste svake istid med ra-perioden 
svarer, at de høje terrasser, de moræneslæp som hører til dette nivaa, er 
blit eroderet av atpaa-istidens bræer, og at disses elver har bygget slæp 
bare i et lavere nivaa, blir det en nødvendig slutning at det heiere nivaa 
tilhører den sidste mega-istid, den baltiske. Det viser da ogsaa den /er- 
arktiske biota, med yoldia arctica, salix polaris m. v. i de høie terrasser. 
Men under den baltiske istids maksimum vet vi at indlandsbræstrøm- 
