1913. No. 2. FRA ISTIDERNE. 137 
jekelens mottryk var fjernet. Skagerak-jokelen maa ha eksisteret frem til 
Jæren like til indlandsbreen her var paa sit tilbaketog mot Mosevatn-stadiet. 
I Jylland, Vendsyssel viser tilbaketogsmorzenernes retning, likesaa over de 
danske øer, at der trækker en utskilt Østersjø-jøkel sig tilbake, de sidste 
skuringsmærker i Skåne gaar fra SO og tilhører denne. I Småland gaar 
skuringsstriperne radierende ut mot Halland—Blekinge—Kalmar-moræne- 
beltet, ogsaa like utenfor dette har man bare disse retninger. Den 2—3- 
dobbelte randmorænerække i Halland gaar ut til kysten ved Varberg, 
Mal-øen, Göteborg (sml. H. MuntHes kart S. G. U. 1910). Det synes ikke 
rimeligt at bræranden nordenfor nærmere storbræens centrum skulde ha 
trukket sig tilbake indenfor denne linje, som fører netop fra den midtsvenske 
indsjøsænkning mot Skagerak-rendens tverre avslutning med — 500—200 m. 
kurverne efter retningen Gåteborg—Kragerø. Dette braadyp maa tidlig ha 
brutt bræranden, og ved denne linje har bræranden vistnok ogsaa maattet 
holde sig ogsaa under bræens avsmeltning nordover fra Halland—Blekinge- 
morænerne mot Vettern. 
Men dette vil si at Skagerak-bugten i lang tid endte mot en isdarriere, 
med fast indlandsis liggende paa heiere grund, og med kalvingsgrænse 
ved braadypet mot renden. Inde under den faste bræ som endte med 
barrieren, kan vi med stor sandsynlighet anta at &77//-formasjonen staar efter 
strøket Sjælland — Skåne—Nord-Jylland. Under disse omstaendigheter 
skulde jeg anta at der forelaa gunstigere betingelser end ved noget andet 
stadium av istiden for en vidstrakt transport av flint med drivis. Skagerak- 
jøklerne selv i max.- og balt.-istidens strengeste tid eroderte vistnok stær- 
kere her, men den flint de førte med sig blev væsentlig avsat i bund- 
morænen underveis, i bundleret paa Jæren, i kystryggen, og naturligvis 
først og fremst længere ute i den Norske rende. Men netop fra en is- 
barriere som kommer paa svøm ved Norske rendes brede indre stup, maa 
isfjeldene allerhelst ha kunnet faat med sig, kilt fast i bundflaten 0.8. Vy 
flinteblokker. Kalvisens evne til at fragte har været omstridt, men det er 
ihvertfald et faktum at flint og Kristiania-blokker fins ved Norges kyst langt 
nordenfor de mulige grænser for en fast Skagerak-jøkel, og netop i gamle 
stranddannelser, »skælbanker« og »strandvolde«. Selvfølgelig kunde flint- 
blokkerne falde til bunds fra isfjeldene ogsaa paa dypt vand — flint er jo 
fundet paa stort dyp ved Lofoten og paa 3—400 m. dyp ut for Leka. 
Men naar man finder langt nordpaa, paa Leka og Trænen, Helgeland f. eks., 
flint m. m. i strandgrus og netop i strandvolder, for hvis dannelse havis 
spiller en rolle, saa synes det rimelig at sætte disse strandvoldes dannel- 
sestid fortrinsvis som samtidig med det stadium av bræsmeltningen, da 
bræranden laa som isbarriere inderst i Skagerak, hvor strømmene fra 
