142 ANDR. M. HANSEN. M.-N. Kl. 
vasdrag i Ostagder, Nidelven (Nelaag — Rorevatn) og Tovna (samt dalferet 
Holt—Barbu) ikke felger landplatens almindelige fald lodret mot kysten, 
men blandt det forvirrede net av dalferer har valgt en retning som er 
næsten 60° vestligere, men steter til Skagerakrendens retning i en tem- 
melig spiss vinkel. Ogsaa amtets uten sammenligning sterste vatn, Nisser- 
vatn, forklares naturligst ved at braebevaegelsen 1 den staerkeste erosjons- 
tid helt saa langt indenfra ikke fulgte landplatens heldning, men ferte frem 
mot det svære jekelavlep som ferte rundt Sørlandet i Norske rende og 
endnu 700 km. længere vest formaadde at tvinge den skotske bræstrem 
vestover Sutherland. Som motsætning kan mindes om at i sidste istid, 
atpaa-istiden, gik bræbevægelsen saa bestemt mot est, at skuringsmaerkerne 
gaar paa skraa tvers over Nissers dype skaal. 
Av skuringsmærker eller erosjonsretninger i Ostagder kan man saa- 
ledes ikke hente nogen beviser mot Skagerak-jokelen, hvis mærker er 
tydelige nok længere frem ved skuringsmærker og blokkførende bundmo- 
ræner paa Jæren. Derimot kan det indrømmes at Kristiania-blokkerne i 
Østagder kan være et noget usikkert bevis. Selv i raet, hvor de er 
almindeligst, er de ikke almindelige, knap saa almindelige som i kyst- 
ryggen paa Jæren. De fins vistnok ogsaa indenfor raets hovedlinje. 
D. DANIELSEN omtaler Kristiania-blokker ved.Geving og Skarpenes inden- 
for denne, selv har jeg fundet dem paa Tromøens indside og indenfor 
Fevik. Paa fundet av en enkelt sten av »en rombeporfyrlignende mandel- 
stenbergart« i ler hele 14 km. ind ved Lilleelven i Holt (D. DANIELSEN) 
kan intet sikkert bygges — isoleret forekomst av RP i fast fjeld er jo 
kendt endnu længere mot SV, ved Grimstad (H. Reuscx N. G. U. 5o, 68). 
Paa den anden side har Jon. Vocr velvillig meddelt mig at han under 
mange aars iakttakelser ved Tvedestrand aldrig har kunnet opdage nogen 
Kristianiablokk der. Det er sandsynlig at epi-bræen under sin fremrykning 
til raet har feiet det meste av løst grus med sig indenfra, og dette, samt 
den lette anledning til observasjon i grustak og fjære, forklarer tilstrækkelig 
at slike fremmede blokker er iakttat væsentlig ved raet. Men selv der er 
de altsaa ikke hyppige, og deres forekomst kan derfor fuldt tilfredsstillende 
forklares ved drivis-transport under slutten av den sidste mega-istid, op 
til MG. Dette motbevises ikke ved at Tu. KjeruLF fandt rombeporfyr og 
larvikit hele 80 m. o. h. ved Rorevatns vestlige ende, d. v. s. i raet. For 
atpaa-bræen kan jo ha løftet dem op i sin frontmoræne fra meget ringere 
heide, — den samler jo sammen i skuvemoraenen alt lest indenfra. Heller 
ikke i Kristianssands mega fins Kristianiablokker uten sjelden og 1 liten 
heide over og liten avstand fra havet. Motsætningen til Lister og især 
Jæren er saa stærk at man vistnok ogsaa efter Kristianiablokkernes ut- 
