144 ANDR. M. HANSEN. M.-N. Kl. 
Det er endnu et topografisk træk som maa sees i belysning av Ser- 
landets kvartærhistorie, skønt det ikke kan optas til fuldstændigere drøftelse. 
Det er strandflaten. 1 den avhandling hvor H. Reuscu først skildrede dette 
nye trek i Norges geografi (N. G. U. Aarb. 1892—93) uttaler han: »I 
hvilken grad strandflaten er utviklet paa vort lands sydkyst, er vanskelig at 
avgøre. Landets almindelige skraaning er saa jevn at strandflaten, om den 
er tilstede, trær mindre tydelig frem. Av egne her hvor man kan vente 
at finde den forholdsvis utviklet, vil jeg nævne den lave, av utallige smaa- 
fjeld opfyldte kyst mellem Tønsberg og Langesund samt det lave land ved 
Grimstad som sjømændene kalder Homborgsundfaldet. — — Jæren hører 
til strandflaten og uthæver sig tydelig fra det indenfor opragende fjeldland. 
Naar man fra Stavanger følger dampskibet ind Boknfjorden, ser man strand- 
flaten vel utviklet ved denne«. 
J. H. L. Vocr uttaler (Søndre Helgeland, N. G. U. 29, 1900): »Ved 
Karmeen og Haugesund med omgivelser er strandflaten typisk utviklet 
[som ogsaa hævdet av H. Reuscu], og naar her en betydelig bredde; her- 
fra fortsætter strandflaten i skeergaarden og paa øerne helt ned til Stavanger, 
altsaa til nordenden av Jæren; det vilde da være ytterst urimelig at forut- 
sætte at strandflaten nu pludselig skulde ophøre, og at den lave og flate 
brem som Jæren danner, skulde bero paa et geologisk ganske andet 
fænomen. — — A. M. Hansen skriver videre at abrasjonsplanet fuldstændig 
skal mangle mellem Jæren og Lister; heri er jeg heller ikke enig og skal 
specielt henvise til skærgaarden utenfor Jøsingfjorden og til sletten ved 
Sogndals kirke, men strandflaten er her smal og litet utpraeget.« Ostenfor 
Lindesnes synes ikke J. Vocr at anta at strandflaten fortsætter: den er 
»et karakteristisk træk for Norges kyst, helt fra Lindesnes til Nordkap<. 
F. NANSEN har behandlet »fhe coast platform« utførlig i »The bathy- 
metrical features of the North polar seas« (The norwegian north polar 
expedition 1893—96. Vol. 4. Kra. 1904). Han finder det a puzzling fact 
at der bare fins meget utydelige spor av en sænket kystflate langs Norges 
sydkyst; særlig er dette tilfældet østenfor Lindesnes (s. 121). Han finder 
den dog tydelig mærkbar paa flere steder f. eks. i hans profiler 40 og 41 
Lillesand— Jylland og Larvik— Jylland. I det sidste er det dog neppe 
mulig at skille ut nogen avsats i heidernes jevne fald, i sin helhet har 
Vestfolds eruptivland et ytterst svakt og regelmæssig fald, og man kan like 
lett længere ind lokalt finde like flate strækninger som Brunlanes—Rakke- 
boerne. Lillesandsprofilets formentlig sænkede strandflate er avmærket som 
løst dække; likesaavel som det av H. REuscH nævnte parti ved Grimstad er 
det en av de nævnte grunde tunger som ikke skiller sig ut fra landplatens 
almindelige svake fald uten kanske ved de dækkende sandbanker av midt- 
