19r3. No. 2. FRA ISTIDERNE. 153 
F) Kontinenttid. Landet hæver sig under langsom klimatforbedring. Den 
heiarktiske biota fra Eb avleses efterhaanden av stadig mere varmekeer. 
a) zirpeea-arca; birk, furu, zannichellia. 
b) pholas-card. echinat ; furu, hassel, cladium. 
c) tapes-isocardia; ek, lind, najas; vildsvin, Vistekultur. 
G) Epiglacialtid, atpaaistid. Ny senkning til II og ny klimatforvaerring, 
svak istid med storbr&en til raet og igen til fjordbundene, henimot 
Birkreimvasdraget indenfor Jæren. Moræneslæp avsættes foran ra- 
moraenerne over ældre lag med yoldia- til tapes-lag eller supramarint 
til linde-lag. 
H) Post(epi)glacialtid, ny hævning, klimatforbedring igen, en tid var- 
mere end nu (esters-nivaa, allantısk). Germansk stenalder, jordbruks- 
kultur til Norge (i Sydskandinavien under avslutningen av G). 
I) Recent, konstant nivaa i Norge, mya-arenaria-nivaaet. 
Vor nuværende biotas utvikling kan vi regne fra E, den baltiske istid, 
som ferte heiarktisk dryas-ren-biota helt til Nordtyskland og fra forst av 
ikke hadde nævneværdig braefrit land i Norge. Det gradvise og fuld- 
steendige skifte gennem kontinenttiden til tapes-vildsvin-lind-tid ved kysten, 
med rike arktiske relikter i heifjeldet, er fulgt skridt for skridt 1 Skandi- 
navien og Nordtyskland. Efter den varmeste kontinentale tid (Fc) med 
trapa i Sverige og med Grenztorf, forvitring av ældre torv indvarsles vel 
atpaaistiden ved granpollennivaaet i svenske torvmyrer (v. Post) og gran 
under ragrus ved Eid (Tune) kanske ogsaa i Asker (Skustad). Atpaa- 
istiden edela for en stor del den varmekære biota fra Fc, som dog 
reddet sig 1 nogen grad som relikter gennem den korte og svake istid 
i frilandet, hvorfra spredning skedde igen under den varme postepiglacialtid. 
Spredningen østover fra det største friland paa Vestlandet foregaar frem- 
deles (sml. Landnåm i Norge). 
Det er et plantesamlag — hvortil ogsaa enkelte dyrearter slutter sig — 
som tilslut maa omtales særskilt, fordi dets historie er sat i forbindelse 
med dyprenden rundt Sørlandet. Det er de særlig av L. STEJNEGER be- 
handlede »arktisk-atlantiske« planter som er fælles og ofte særegne for 
Skotland og Vestnorge. Det er under kontinenttiden ogsaa disse maa være 
indvandret saavel til Skotland som til Norge, tildels noksaa tidlig, ihvert- 
fald senest under pholas-hassel-tid, Fb. L. STEJNEGER mener at disse 
arters fælles optræden i Norge og Skotland maa skyldes en landforbindelse 
