154 ANDR. M. HANSEN. M.-N. Kl. 
mellem landene. Vore undersekelser her har bragt os til det resultat, at 
Norske rende maa ha eksistert som skillende havarm helt siden den bal- 
tiske Skagerakbræ trak sig tilbake fra den, altsaa fra en saa hoiarktisk tid 
at dette samlag ikke kunde vandre. Derimot har vi fundet at allerede 
tidlig i kontinenttid, i Fa, efter torvfundet utenfor Lister, har strandlinjen 
ligget lavere end nu ut for Vestagder og Jæren, mot Skotlandssiden — 
derimot ikke i Bergens stift, hvor STEJNEGER helst vil henlægge forbindelsen. 
Paa den anden side viser heller ikke selve nordostspissen av Skotland 
hævede strandlinjer, og heller ikke Orknøerne og Shetland, mens der 
alle steder fins submarin torv. (sml. F. NANSEN l. c. 130, brev fra Ben. N. 
PEAcH). Og i Kattegat og ved den tyske Nordsjekyst er sænket ekeskog, 
fra Fe fulgt til adskillig dyp. Det er derfor meget mulig at hele Nordsje- 
sletten laa over hav i kontinenttid. Men at hævningen kunde bli saa stor 
at den fik synderlig indflytelse paa Norske rendes dyp, som nu ikke er 
under 273 m., er fuldstændig utelukket. Det vedblev at være en mindst 
50 km. bred, over 100 km. lang havarm, som skilte Norge fra Nordsjølandet 
og Skotland. En saa smal havarm danner vistnok ingen absolut grænse 
for biotaens spredning. Særlig i den første kolde kontinenttid frøs den 
sikkert til om vinteren, og flere dyrearter og sporer, frø og vegetative deler 
av planter kunde føres over med snefokk. Allikevel kan man vistnok ikke 
søke overensstemmelserne mellem skotsk og vestnorsk biota forklaret paa 
denne vis tvers over Norske rende. Forklaringen maa utvilsomt være den 
jeg gav i Landnäm i Norge 1904, at de to klimatisk like land under det 
langsomme skifte av biotaen efter sidste store istid (baltisk) dryas-birk-furu 
o. s. v. fik fra syd og ost, Nordsjelandet vistnok iberegnet, for en stor del 
samme indvandrere av et atlantisk-nordlig praeg. Det maa jo være under 
samme kontinent-tid at Norge fik ogsaa de endnu mere eiendommelige 
arter som nu ikke fins nærmere end i Sibirien eller Rocky Mountains. 
Men efter disse indvandrere, under den folgende varmeste kontinenttid, saa 
kom et nyt samlag med pontiske, ekstremt kontinentale planter m. m. Disse 
naadde med sterst styrke Ostersjelandene, hvor mange av dem har reddet 
sig gennem den folgende klimatforveerring i atpaaistiden paa de ikke epigla- 
cierede eer Gotland og Oland — som pontiske planter taalte de godt kulde. 
Men mindre utpraeget kontinentale planter og dyr naadde i linde-najas- 
vildsvin-tid helt. til Sydvestnorge, og det er hvad man maatte vente, at 
den tidligere periodes arktisk-atlantiske biota laa under for den nye tids 
indvandrere. Lignende maatte gaelde i Britanien. Kun paa de gunstigste 
steder, i atlantisk bergland som Vestnorge og Skotland, vilde de fleste av 
de ældre kunne holde sig som relikter. Og disse land maatte derfor be- 
holde slike samlag gennem de skiftende tider med mange falles og for 
