98 



systemet. Men hvad får då svampen för namn? För så vidt jag 

 kan förstå, blir den utan sådant. 



I en grupp af fall har man verkligen, om ock kanske omedvetet, 

 tagit denna konsekvens af att fatta konsortiet som systematisk enhet 

 och verkligen gifvit svampen åtminstone ett särskildt släktnamn. 

 Jag hänsyftar på släktena Mijcarthonia, Mycobacidia, Mijcocaliciiim 

 etc. Af ingen förnekas att generisk gräns saknas mellan de lafvar, 

 hvilka hänföras till de gamla släktena Arthonia, Bacidia, Calicium 

 etc. och de till Mycarthonia etc. hänförda arterna, men för hvilka 

 man måst uppställa egna släkten, enär de äro vanliga svampar, i 

 hvilkas näringslif man ej kunnat konstatera symbios med alger. 

 Släktskapen är så evident, att en del arter ibland äga, ibland sakna 

 gonidier. Så vidt jag kan finna, måste den rationella innebörden 

 af detta förfaringssätt, som inaugurerats af så framstående systema- 

 tici som Reinke, Rehm och Wainio, vara denna. Konsortierna 

 Arthonia, Bacidia, Calicium etc. bestå af svamparna Mycarthonia, 

 Mycobacidia, Mycocalicium etc. + resp. arter af algsläktena Trente- 

 pohlia, Cysticoccns etc. Men fullt konsekvent borde alla lafvar ut- 

 rustas med denna absurda namnapparat. En Usnea barbata skulle 

 bestå af en Mycusnca + sin alg, Cetraria islandica af en Mycoce- 

 traria + sin alg o. s. v. Man kan invända, att >^Mycusnea'», »My- 

 cocetraria>> etc. endast äro fiktioner, som aldrig skola anträffas i natu- 

 ren. Detta är helt visst riktigt, men man må ej glömma, att dessa 

 fiktioner troligen bli en verklighet i laboratorierna, då man funnit 

 lämpliga näringslösningar och kulturförhållanden. Af lafvar med 

 så högt differentierad bål som t. ex. Pertnsaria communis har A. 

 Möller uppdragit kulturer utan alger, och synnerligen bemärkans- 

 värda äro de resultat, som E. Häyrén redan ernått, då han odlade 

 hyfer af buskformiga lafvar: Ramalina och Evernia. För den veten- 

 skapliga systematiken är det likgiltigt om en art finnes i naturen 

 eller som kulturväxt på ett laboratorium. 



Då vissa svampar omspinna eller i sin kropp upptaga vissa chloro- 

 phyllophyceer eller cyanophyceer, hvilkas assimilat de göra sig till 

 godo, blir detta en speciell form för deras näringslif, som i intet 

 har med deras systematiska plats att skaffa, men som ställer dem 

 inom samma biologiska kategori. I en mängd lafvar, troligen det 

 stora flertalet af nu lefvande former, ha tydligen svamparna i många 

 led fullföljt sin fylogenetiska utvecklingshistoria som dylika symbi- 



* Cultur flechtcnhildender .Ascnmvceten olinc Algen. 

 " Kultur von Flechtenfragnientcn. 



