104 



alldeles på större delen af stenens yta, för att på vissa begränsade 

 partier anrikas tillsammans, om ock i växlande proportioner. Tall. I. 

 Fig. 11. 



Med denna kontakt inträder ett nytt skede i de bägge bålslagens 

 utvecklingsfenomen, hvilka hädanefter komma att förlöpa i intim 

 förbindelse med hvarandra. L. gelida-mdixiden undergå en mycket 

 märklig förändring, då de träffa en annan gelida-indixid, vare sig 

 denna håller grönalger eller cyanofyceer. Som nyss antyddes för 

 kontakten mellan cyanofycebålarna, upphör tillväxten genast vid be- 

 röringspunkten. På ömse sidor om denna punkt fortsätter emeller- 

 tid tillväxten, hvadan kontaktstället utbredes till en linje. På detta 

 sätt komma de stora grönalgsbålarna att sammanflyta till fält, där 

 gränserna mellan de olika individen äro svåra att urskilja. Tafl. I. 

 Fig. lö. I det fall, som vi nu ha att göra med, då en grönalgsbål 

 träffar en cyanofycebål, har den förra större tillväxtsintensitet än 

 den senare. Resultatet blir också, att cyanofycebålen, eller vi kunna 

 nu upptaga det traditionella namnet cefalodiet, blir innesluten af 

 grönalgsbålen till början i en hjärtformig inbuktning i densamma 

 Tafl. I. Fig. 12 — 13, till slut som medelpunkt i en mer eller mindre 

 cirkelrund skifva Tafl. I. Fig. 14. 



Cefalodiet har under denna tid också växt, men med, som nämndt, 

 betydligt mindre tillväxtsintensitet. Riktningen af skottsystemet har, 

 åtminstone i alla de fall, där jag kunnat bestämma den, gått mot 

 beröringspunkten. Redan mycket tidigt lägger det sig sålunda öfver 

 grönalgsbålen. Då den nyss beskrifna omslutningen äger rum, di- 

 vergera cefalodiets llankskott omkring 180 grader, och snart beröra 

 de sig härnäst utvecklande yttersta skotten hvarandra, och bålen 

 antar småningom en cirkelrund form. På grund af att alla flikarna 

 äro betydligt kortare, men mera hvälfda och tjocka än på grönalgs- 

 bålen, blir hela denna utveckling dock icke så regelbundet utpräglad 

 som hos denna. Endast under sitt primitiva stadium har sålunda 

 cefalodiet utvecklat sig direkt på underlaget. Sedan det nått c. 0,2 

 mm. i diameter börjar det utbreda sig öfver Lecanorrt-skottet. Detta 

 har redan vid sorediets groning fäst sig vid stenen och fortsätter 

 att med undersidan tätt smygande sig intill stenen nersända hap- 

 terer i form af mycket tätställda hyfer, som intränga mellan glim- 

 merbladen och deras sprickor. Cefalodieflikarnas undersida alstrar 

 analoga hapterer. Men då undersidan af de tätt åtsmygande flikarna 

 genast komma i beröring med grönalgsbålens öfversida, kunna hap- 

 tererna icke direkt intränga i stenen. 1 stället dödas grönalgsbålen 



