108 



ningen af inbuktningen på cefalodict samt att sedermera växa epi- 

 fytiskt på detta. Liksom cefalodiet under sin tillväxt lefver epify- 

 tiskt på Lecanora-hälQn n:o 1 och successive dödar den, lefver nu 

 Lecanora-hälen n:o 2 epifytiskt pä cefalodiet, successive dödande 

 detsamma. På en 12 mm. läng radie af en dylik komplex voro 

 inifrån utåt de olika individen fördelade sålunda: 



1) Lecanora-hii\ n:o 2 2 mm. 



2) Ännu ej öfverväxt primärt cefalodium 2 » 



3) Lecanora-hä\ n:o 1 6 » 



4) Sekundärt cefalodium 1 » 



5) Lerrt/jorrt-bål n:o 1 1 » 



Äfven de sekundära cefalodierna kunna pä alldeles samma sätt 

 bli betäckta af en epifytisk Lecanora-hnl n:o 3. 



För att fa en öfversikt af huru en utbildad L. gelida med den 

 utvecklingshistoria, som vi nu sökt skissera, kommer att gestalta 

 sig, torde vara lämpligast att kasta en blick på de snitt genom 

 kontakten mellan grönalgsbalarna och cyanofj^ebålen, som äro af- 

 bildade Tafl. II. Hg 1 — 2. 



Grönalgsbalen visar ett hyfsystem, hvars element gå i två rikt- 

 ningar. I bålens öfre del äro hyferna uppåtriktade, starkt septe- 

 rade. De omsluta grui)per af gonidier och ofvan dessa bilda de ett 

 föga mäktigt kortikallager med tunn epithallus. Den undre delen af 

 bålen är ett medullarlager med mera horisontalt gående, svagt septe- 

 rade hyfer, som bilda en gles väfnad med stora luftförande inler- 

 stitier. Öfvergangslagret till gonidiallagret är mera opakt med min- 

 dre interstitier. Den understa delen bestar af fina rhizoider, som 

 jag kunnat följa ner mellan glimmerbladen till åtminstone 4 gån- 

 ger balens mäktighet för öfrigt. 



Cefalodierna visa i sina förgreningsförhallanden fullständig ana- 

 logi med grönalgsbalen; alla flikarna äro dock högre och smalare. 

 Anatomien är dock afvikande. Alla hyferna äro tätt septerade. De 

 söndra, samlade till grofva balkar, algmassan i stora partier där 

 hyferna förlöpa mera glest. I dessa balkar äro hyferna uppåtrik- 

 tade, men då de natt algkoloniernas topp, smyga de sig utmed 

 denna, bildande ett relativt mäktigt kortikallager med ojämnt ut- 

 bildad epithallus. Rhizinerna som ga ner i den sammanpressade 

 döda grönalgsbalen äro breda och korta. 



Den grönalgsbal, som kommit upp på cefalodierna, är mycket 

 tunn; särskildt gäller detta medullarlagret. Rhizoiderna samla sig 



