111 



Hvad lafsvampen såsom sådan angår, ställer sig frågan ej så en- 

 kel som för de tvenne konsortier, i hvilka den ingår. Anser man 

 en faktor, hvilken ger en växt mer möjlighet än en annan att öka 

 sin massa, som för denna mera gagnelig, blir första intrycket, att 

 cyanofyceernas upptagande i Lecanorans hyfsystem härvidlag verkar 

 indifferent, då cefalodierna hvarken tyckas öka eller minska själfva 

 arealen af lefvande bålyta. Närmare skärskådadt kanske dock 

 detta upptagande icke får anses som så indifferent. Så bör fram- 

 hållas hvad som i det föregående visats, nämligen att de hyfväf- 

 nadspartier. hvilka taga cyanofyceer till näringsalg, växa långsam- 

 mare än de partier, hvilka fatt klorofyceer såsom sädana. Om 

 man tänkte sig cefalodierna, särskildt det centrala, aflägsnade, skulle 

 grönalgsbålen i de härigenom frilagda partierna förfoga öfver en 

 större assimilerande yta, hvarigenom troligen intensiteten i den ra- 

 diala tillväxten skulle ökas. Ett experiment borde här kunna göras 

 där Lecanora gelida förekommer i större mängd. I en Lecanora- 

 koloni på en häll med homogena yttre förhållanden utväljer man 

 en grupp exemplar, där hvart och ett motsvaras af ett exemplar 

 med resp. grönalgsbålen och cyanofycebålen så vidt möjligt likvär- 

 diga i en grupp n:o 2. I gruppen n:o 1 borttager men de primära 

 (eventuellt också de sekundära* cefalodierna. men låter dem kvar- 

 sitta i gruppen n:o 2. Exemplaren mätas mycket noggrant, och 

 efter ett antal år bestämmer man differensen i den radiala tillväx- 

 ten hos de tvä gruppernas representanter. 



Denna fråga om gagnet skulle äfven kunna öfverflyttas till de 

 lifsfenomen, som höra samman med reproduktionen. 



Det faller sig själfklart, att de partier af lafsvampen, som föra 

 klorofyceer som näringsalger genom sorediebildningen få en mycket 

 gynsam möjlighet till reproduktion, och att lafsvamjien för sin fort- 

 satta tillvaro är oberoende af tillfälliga sammanträffanden med på 

 substratet växande klorofyceer. Konsortiet med cyanofycegonidier 

 blir däremot alltid, teoretiskt taget, något efemärt och tillfälligt. 

 Cefalodierna sakna soredier och, så vidt jag kunnat iinna, hvarje 

 annat slag af spridningsenheter; de äro individ som dö bort utan 

 hvarje möjlighet till reproduktion. De måste sålunda oupphörligen 

 förnyas genom ett tillfälligt sammanträffande af grönalgsbålens 

 sorediegroddtradar eller marginalhyfer med på substratet växande 

 cyanofycekolonier. 



Om man närmare granskar cefalodiernas uppträdande hos andra 

 lafarter, skall man finna, att Lecanora (/^'/zrfa-cefalodierna icke stå 



