112 



fullt så isolerade, som man skulle tro, och att åtskilliga af de slut- 

 satser, som här ofvan dragits på grund af dessas utvecklingshisto- 

 ria och biologi, ha mera generell räckvidd. Det intima, efter det 

 yttre att döma icke antagonistiska samband mellan hjfväfnadspar- 

 tier med olika partier, som Forssell förutsätter, finnes otvifvelak- 

 tigt hos flera lafvar med cefalodier, särskildt de mera diffusa inne 

 i bålen utbredda cephalodia immersa^ — jag lämnar cyanofyceer- 

 nas näringsfysiologiska nytta för lafbålcn alldeles ur räkningen — 

 men å andra sidan erbjuda vissa cefalodier stora analogier med de 

 från grönalgbålen individualiserade Lecanora gelida-cefalodierna. Sär- 

 skildt skulle jag vilja fästa uppmärksamheten vid Ricasolia amplis- 

 sima (Scop.) och Peltigern aphtosa (L.), hos hvilka cefalodiernas ut- 

 vecklingshistoria framför allt genom Forssells undersökningar," är 

 synnerligen väl utredd. 



På den bladartade, plagiotropa, men starkt veckade jättebålen af 

 Ricasolia ainplissiiua linnas uppräta, rikt förgrenade busklika bild- 

 ningar, hvilka genom sin svartgröna färg än mer sticka af från 

 Ricasolians annars gråhvita färgton. Dessa bildningar äro cefalo- 

 dier, enligt Forssell innehållande Polijcoccus piindiformis Kutz. 

 Sedan långliga tider tillbaka ha dessa cefalodier på grund af sin 

 genomgripande olikhet med den bål, från hvilken de utgå, ådragit 

 sig botanisternas iii)pmärksamhet. Det märkliga är, att de i stället 

 alldeles likna mörka Plujcolichenes, framlörallt, som redan Dillemus' 

 framhöll, Leptogiiim laceriim (Sw.) n. bolacina Ac». Man har också 

 framkastat, att det skulle vara denna laf, som lefver parasitiskt på 

 Ricasolian. Forssell har emellertid visat, att de äro verkliga cefa- 

 lodier, som uppkommit så, att Pohjcoccns genom Ricasolias undre 

 barklager trängt in i märglagrpt, där först uppträdt som rundade 

 gyttringar, och att frän dessa slutligen busklika gyttringar, bestå- 

 ende utom af algen utaf Ricasolia? i högsta grad förändrade hyf- 

 system, trängt upp ofvan bålens öfre sida. Cefalodiernas morfolo- 

 giska själfständighet är sålunda genom omkastningen i skottsyste- 

 mens form, förgrening o. s. v. än mera utpräglad än hos Lecanora 

 gelida. — Hos flera andra Ricasolia-arier ha Nyländer och Fors- 

 sell påvisat alldeles likartade cefalodier. 



Peltigera aphtosa är välbekant genom sina cefalodier, hvilka som 

 gråaktiga fläckar äro utspridda öfver den i fuktigt tillstånd gräs- 



' Cephalodicnia p. 91. 



* Cephalodicnia p. 2(1—2.0 & Hö— 39. 



^ Historia muscoruni p. 197 — 198. 



