114 



Hvilken betydelse ha nu dessa individualiserade cefalodier för 

 frågan om artbildningen hos lafvarna? 



För det första är det klart, att för de systematici, som strängt 

 hålla på sin konsortie-definition af lafarten, bör det individualise- 

 rade eefalodiet beläggas med ett särskildt artnamn, och denna 

 art föras till något släkte bland resp. Phyco-, Gloeo- eller Byssoli- 

 chenerna. Att jag icke kan gå in på något sådant, torde af det före- 

 gående resonemanget vara fullt klart, och jag tviflar, om någon af 

 konsortiedoktrinens män skulle våga taga detta från deras stånd- 

 punkt dock fullkomligt konsekventa steg. 



Men det torde kunna ifrågasättas, om ej dylika individualiserade 

 cefalodier någon gång verkligen blifvit införda i litteraturen under 

 särskilda artnamn. Det har i det föregående framhållits, att de hos 

 Lecanora gelida icke kunna producera några slags spridningsenhe- 

 ter. Och hos inga andra af de individualiserade cefalodierna äro 

 apothecier, pyknid eller soraler, som kunde alstra sådana, anträf- 

 fade. Nu finnas några lafvar med cyanofycegonidier beskrifna, hos 

 hvilka aldrig dessa organ äro funna. Det är mig en gåta, huru 

 dessa skulle kunna ha uppkommit (och uppkomma), om de ej äro 

 cefalodiebildningar af någon laf, och då ytterst antagligt någon 

 archilichen, vare sig nu denna lämnat soredier, hvilkas alger un- 

 danträngts af en viss cyanophyce, eller ascosporer eventuell koni- 

 dier, hvilkas groddslangar med denna cyanofyce bildat bål. Sådana 

 äro t. ex. Pyrenopsis meladermia (Nyl.) Forss. De äro också en- 

 dast tillfälligtvis anträffade; Pyrenopsis meladermia en gång i Enare 

 lappmark af Edwin Nylandkr, men sedan aldrig återfunnen. — 

 Det förefaller mig ingalunda osannolikt, att de små Lecanora Q-e/zf/a-bå- 

 larna med enbart Chroococcus en gång råka ut för det ödet att be- 

 skrifvas som en ny, »steril lafart». 



Emellertid slå vi här i realiteten inför ett kapitel, som helt sä- 

 kert äfven för frågan om verklig artbildning bland lafvarna är af 

 allra största intresse. Det kan icke förnekas, att då en lafsvamp 

 ingått varaktig symbios med en annan näringsalg än den normala, 

 kan härutinnan ligga en faktor, som dels gör att vissa mutationer 

 af densamma, hvilka med den gamla näringsalgen varit olämpliga 

 i kampen för tillvaron och därför genast borteliminerats, nu kunna 

 vid sitt framträdande fortlefva, dels kanske ock framkallar nya, lifs- 

 kraftiga mutationer. Och • jag vill villigt erkänna, att den biologi- 

 ska karaktär, som ligger i att två morfologiskt lika svampar förete 



' Gloeolichenen p. 52 — 53. 



