123 



Botaniska sektionen af naturvetenskapliga studentsällskapet 



i Uppsala. 



Den 5 februari 1907. 



Lektor H. W. Arnell redogjorde för några resultat af de undersök- 

 ningar, som af honom och C. Jensex utförts öfver lefvermossvegetatio- 

 nen i Sarckområdet i Lule lappmark under år 1902. Inom området, 

 som är beläget ofvan barrskogsgränsen, hade ett hundratal lefvermoss- 

 arter anträffats. För vetenskapen nya äro: Martinellia lapponica, M. 

 sarekensis. M. obscura. Marsiipella Bocckii (ArsT."* var. incrassata och Jun- 

 germania quinqiiedentata Hros. var. tenuis. 



För Sverige första gången påvisade äro dessutom följande: Pellolepis Si- 

 birien LrxDB., Sauteria alpina N. B. Xees. Odontosehisma Maeoiinii (AUST.) 

 UxDERW.. Martinellia purpurascens (Xees), M. hyperborea Jörg.), M. palu- 

 dosa K. Mull.), M. spitsbergensis Ldcdb., M. helvetica Gottsche . 3/. 

 Kaurinii ,Ryax), Jungermania Baueriana ScniFFy, J. Binsteadii Kxki.XÅS, 

 J. elongata LrxDB., Marsupella aquatica (Xees), M. capillaris L\yj)B , Cesia 

 varians LiXDB., Marchantia polymorpha L. var. alpestris Xees. Cephalozia 

 divaricata Fraxc."' var. grimsulana (Jack) och C. bicuspidata (L.) var. 

 atra ARX. Flera andra äro af intresse, emedan förut mycket litet varit 

 kändt om deras utbredning i Sverige, så t. ex. Asterella Lindenberg iana, 

 Cephalozia striatula. Marsupella Sprucei. M. condensata. M. apiculata. M. 

 Boeckii. Cesia reiHjluta. Prasanthus suecicus. 



Ofvan videgränsen aftager artantalet. Så ha i Sarekområdet endast 

 34 arter blifvit funna i egentliga fjällregionen, däremot 78 arter i vide- 

 regionen. På de svenska högfjällen spela lefverraossorna genom sin in- 

 dividmängd en viktigare roll än i låglandet, hvilket sammanhänger med 

 den rikligare tillgången på fuktiga lokaler och af smältvatten öfversilade 

 sluttningar; härtill kommer den fuktighet, som i källtrakterna städse finnes 

 i den frusna jorden. 



.\f de rent alpina lef\'ermossorna fruktificera de flesta allmänt och 

 många ofta mycket rikligt, så t. ex. de alpina Marchantiaceerna. Cesia 

 varians. Prasanthus suecicus, Anthelia nivalis. Martinellia uliginosa, Jun- 

 germania cordifolia. Cephalozia pleniceps o. s. v. I stort sedt fruktificera 

 hepaticae mycket rikligare på fjällen än i låglandet, om ock en och an- 

 nan sydlig art. såsom t. ex. Marchantia och Chomiocarpon. vid öfre grän- 

 sen för sin utbredning blir steril. 



Såsom en organisationstyp, som är särskildt lämpad för våra högfjäll, 

 framhölls Cwia-typen. som framträder tydligast utpräglad hos Cesia co- 

 rallioides. C. concinnata. Marsupella apiculata och M. condensata. Mossor 

 af denna typ äro trådsmala, skenbart dikotomiska med jämnliöga och 

 uppräta skott; bladen äro tvåsidiga, starkt konkava, vanligen breda samt 

 ytterst tätt tegeilagda: de växa i mycket täta mattor eller tufvor och åro 

 oftast mörkt rödbruna-svarta. Fullt utpräglade hepaticae af denna typ 

 äro ock Prasanthus. Cesia varians. Anthelia. Odontosehisma Macounii. O. 

 denudatum. Jungermania Binsteadii. Att Cfsm-typen är en högfjälls- och 

 arktisk) typ framgår tydligt däraf att den i högfjällen antages i högre eller 



