142 



också ha konstaterat, att älven denna mutationsform liksom depig- 

 mentationerna förekommer hos lafvarna. 



Det bör genast med styrka framhållas, att då man i litteraturen 

 kallar vissa förbandningsfenomen hos svamparna, närmast hatt- 

 svamparna, för fasciationer, är det endast på grund af dessa bild- 

 ningsafvikelsers yttre morfologiska likhet med kärlväxternas fasciatio- 

 ner, och att inga utvecklingshistoriska undersökningar äro gjorda, 

 som berättiga till denna identifiering. Hvad nu förbandningarna 

 hos en särskild svampgrupp, lafvarna, beträffar, skola vi i det föl- 

 jande söka visa, att deras utvecklingshistoria, om ock med viktiga 

 olikheter, i så mycket erbjuda analogier med kärlväxters fasciatio- 

 ner, att de åtminstone tills vidare böra uppföras som sådana. 



Om vi frånse från de utvecklingshistoriska olikheter, som sam- 

 manhänga med att de tillväxtzoner, där förbandningarna grund- 

 läggas, i det ena fallet äro uppbyggda af hyfer, i det andra af pa- 

 renkymatiska celler, kommer den väsentligaste olikheten att betingas 

 af den starka roll, som den interkalära tillväxten spelar i lafvarnas 

 uppbyggningshistoria. Förbandningen af den normalt cylindriska 

 fanerogamstängeln grundlägges redan i växtpunkten, som i stället 

 för en kägla antar formen af en kam. De förbandningar hos laf- 

 varna, h vilka jag tolkar som fasciationer, uppkomma icke på detta 

 sätt. Hos såväl de cylindriska som dorsiventrala skotten hos laf- 

 varna beror skottets ytutsträckning till största delen af interkalär 

 tillväxt. Detta visar sig bland annat och tydligast i att de förban- 

 dade partierna aldrig uppträda i själfva spetsarna af skottet, utan 

 ett godt stycke under desamma. 



Den lafart med fascierade skott, vid h vilken jag först vill uppe- 

 hålla mig, är Alectoria ochroleuca (Ehrh.) 1<1\l. jS cincinnata (F^r.) Nyl. 



De vanliga cylindriska 0,.s — i mm. i diameter hållande skotten 

 af denna art ha följande byggnad. Centrum upptages af en mycket 

 lakunös väfnad af ormlikt vridna, tjockväggiga hyfer, medullarlågret. 

 Gonidiallagrets glesa alggrupper ligga i samma slags hyfväfnad. 

 Härefter vidtar med skarp gräns det mycket mäktiga kortikalskiktet, 

 som består af tjockväggiga, fast förenade longitudinellt sträckta hy- 

 fer. Det yttre lagret, med undantag af ett nästan glasklart, tunnt 

 ytterskikt innehåller massor af ett gult färgämne. På en radie af 

 225 JJ. höll t. ex. medullarlågret 75, gonidiallagret 55, det inre korti- 

 kalskiktet 65 och det yttre 30 /i. Växlingarna i skottets groflek 

 bero mest på medullarlågret. 



' A. Nestlkr, Untersuchuni^en iiber Fasciationeii. 



