144 



typ A blir ytan ojämn samt grundt och otydligt foveolerad. Synner- 

 ligen karaktäristisk är den ådring, som uppträder på förbandningens 

 bägge sidor och som särskildt är framhållen på lig. 4. I hufvud- 

 sak följer den riktningen af den fascierade axeln och dess sidoskott. 

 Den betingas af lokalt förljockade åsar af det inre kortikallagret. 

 — Lika karaktäristiskt är, att gonidialzonen med angränsande par- 

 tier af kortikallagret tillväxer så starkt interkalärt, att det yttre 

 kortikallagret rämnar och märgen med partier af gonidialzonen 

 blottlägges på en punkt. Denna punkt vidgas och uppfläkes, 

 då spänningen mellan de olika hastigt tillväxande yttre och inre 

 lagren tilltager i omgifningen. Nya rämnor uppstå midtemellan 

 tvenne gamla, emedan spänningen där är starkast.^ Understundom 

 förbindas väggarna i rämnorna genom några smala, mer eller 

 mindre tvärgående hyfsträngar. (Dylika har jag äfven sett tvärsöfver 

 Umbilicaria-hlksornn.) Dessa strängar ha vid den första spräng- 

 ningen af ett parti af kortikalskiktet utgjorts af några hyfer i det- 

 samma med annan riktning än de öfriga och därför ej ryckts isär. 

 Rämnornas längdaxel ligger, följande lagen för minsta motståndet, 

 i hyfknippenas längdriktning såsom hos Peltigera." Ej sällan sträc- 

 ker sig renman tvärs genom bålen, och dessa hål vidgas på samma 

 sätt. Det parti af förbandningarna, som först blir utsatt för denna 

 perforering, är midten af den triangel, som ligger strax under en 

 gaffelgrening af skottet, tack vare dragningen från de hyfknippen, 

 som bilda denna triangels sidor. Understundom spränges bålen 

 sönder i själfva flankerna — jmfr dess nyss skildrade anatomiska 

 byggnad — och de båda kortikallagren med gonidiallagren skiljas 

 isär, så att märgen blottas på kortare eller längre sträckor. Vid 

 alla dessa sprängningsfenomen af bålen är att märka, att kortikal- 

 skiktet, som i torrt tillstånd är hornartadt och synnerligen mot- 

 ståndskraftigt, vid anfuktning blir gelatinöst och att dess motstånd 

 mot dragning högst betydligt sjunker. "" 



De stora och iögonenfallande fasciationerna af båda slagen drabba 

 hufvudsakligen partier af den relativa hufvudaxeln. Den fascierade 

 regionen kan vara oförgrenad eller ett par gånger pseudodikotomiskt 

 förgrenad. Understundom sprider sig dock den egentliga förband- 



' På samma sätt som Hitter, Uber Durchbrecliungen bci Flechten, p. 125, visat 

 för de bläsformiga bildningarna pä Umbilicaria-håleu . 



"^ Jmfr t. ex fig. 4 hos Bitter 1. c. 



' Jmfr Peirce, Dissemination of Ramalina reticulata. 



^ Angående förgreningsförhällandena hos Alectoria, jmfr Schwendener. Unter- 

 suchungen iiber den Flechtcnthallus, p. 14G. 



