147 



Det är tydligen den form af fasciationen, som jag i det föregå- 

 ende kallat Typ A, som Zahi.brlckner haft för ögonen. Att den 

 nybeskrifna formen tillhör cinciiinata och är identisk med ne.villifera 

 är också troligt. Det enda, som möjligen skulle tala mot cincinnata 

 och mera för rigida är uppgiften: Thallus usque 8 cm. altus.* Pä 

 grofva vexillifera-skoUsysiem från Orlow, hvilka nå en längd af 11 cm.. 

 äro skott med fasciationer af A-typen adscendenta och nå en höjd 

 öfver marken af c. 6 cm., men på norska exemplar bli de ännu högre. 



Stizenbkrgers åsikt om A. vexilliferas samband med A. ochro- 

 leiica v. rigida kan jag nämligen ej dela. Alla de icke fascierade 

 skotten öfverensstämma fullkomligt med normalformen af A. ochro- 

 leiica iEhrh.) Xyl. /5 cincinnata (Fn.) Xyl. Th. Fries Lichenogra- 

 phia, p. 20. (Syn. A. sannentosa Ach. imr. cincinnata (Fr.) Nyl. 

 Stizexberger, p. 124.) De äro nämligen nerliggande och intrass- 

 lade med hvarandra. Deras med det öfriga skottet vanligen likfär- 

 gade spetsar äro ofta med hapterer fästa vid underlaget. 



Jag anser sålunda Alectoria vexillifera Xyl. vara en forma fasci- 

 ata af A. ochroleuca iEhrh.) Xyl. v. cincinnata (Fr.) Xyl. 



Denna fasciation torde ingalunda vara sällsynt, om den ock sällan 

 blir så prägnant som pä Orlow- och Chimborazo-exemplaren. Den 

 har nämligen, sä vidt jag kunnat finna, kommit till uttryck i de 

 mest skilda delar af .4. ochrolenca p. cincinnatas stora utbrednings- 

 område (enligt Stizexberger, p. 124: Island, Spetsbergen, Waigatsch, 

 Skandinavien, Finland, Åland, Skottland, Grönland, Davis Strait. 

 Xewfoundland, Miquelon, White Mountains och OregonV 



Så säger Th. Fries om dess uppträdande i Skandinavien, p. 21 

 thallo — passim difformiter incrassato (3 — 5 mm.) et haud raro 

 excrescentis amplis foveolatis scrobiculatis obsito \ 



Stizexberger anför p. 124: Schottische (Hb. Kew et Arx.) und 

 grönländische Exemplare der var. cincinnata mit deutlicher Ery- 

 thrinreaction des Märkes neigen sich häufig zu Spreitebildungen^ 

 welche allerdings diejenigen bei .4. vexillifera an Ausdehnung bei 

 Weitem nicht erreichen. 



Utomordentligt vackra, starkt foveolerade fasciationer af A-typ om- 

 fattande mycket långa sträckor af skotten finnas i Herb. Ups. från 

 Xorge, Ost-Finmarken, Tanafjorden, Kjeskelviken (leg. Th. M. Feries 

 18y'57) och frän Väst-Finmarken, Maasöe ileg. Th. M. Fries 

 181^^64). Tafl. III. 



Mellanformer mellan A-typ och B-typ (största bredd ö mm.^ fin- 



' Skunander. De buskartade lafvariKis hapterer, p. 27. 



