153 



Det har i det föregående framkastats, att vissa ovanligt breda 

 skottformer af en del Cetraria-nrier möjligen skulle vara att upp- 

 fatta som fasciationer. Gifvetvis är det ytterst vanskligt att afgöra, 

 när ett äfven normalt bandformigt skott är fascieradt eller ej. Som 

 ett ytterligare bidrag till denna fråga skulle jag vilja redogöra för 

 några bildningsafvikelser af Ramalina fraxinea \L.) Ach. 



Skottets stora bredd och utpräglade bandform hos Ramalina 

 fraxinea är en potentiering af dessa egenskaper, genom hvilken denna 

 art skiljer sig från de flesta andra arter inom släktet. Den är en 

 i hög grad. ej minst till skottets bredd »variabel art. som helt 

 säkert inom sig rymmer flera verkliga varieteter och elementararter, 

 men hvilkas afgränsning ej är den lättaste, pa grund af att vi ännu 

 ej veta något om gränserna för de hithörande individuella variations- 

 fenomenen. En form. grundad pa skottbredden. men hvars taxi- 

 nomiska valör ännu är outredd, utgöres af var. ampliata Ach.vrus, 

 Methodus p. 259. 



AcH.\Rii orginaldiagnos lyder: thalli laciniis amplissimis extror- 

 sum latioribus margine plerumque fimbriatis . Denna diagnos 

 uttrycker förträffligt ampliatas viktigaste egenskaper. De flesta öfriga 

 fraxinea-^OTmer utmärka sig visserligen, som nämndt. genom en 

 inom släktet för öfrigt sällsynt bredd på skottet, men dettas distal- 

 parti är utdraget i en enda. mer eller mindre tydlig spets. Ett 

 gammalt rtm/j/m/r;-skott har detta parti i stället utbredt till en bred. 

 ofta med en rad korta skott krönt kam. nedom hvilken skottet 

 successive aftager i bredd. Detta har följande utvecklingshistoriska 

 grund. 



Fraxinea-skotiei är som bekant plattadt samt — särskildt genom 

 apotheciernas förläggande till öfversidan. mot hvilken äfven goni- 

 dierna äro anrikade — dorsiventralt utbildad. Denna dorsiventralitet 

 framträder redan i vegetationspunkten. Skottspetsen är nästan ka- 

 puschonglikt omböjd. dess ofvansida konvex och undersida konkav. 

 Gonidierna framtränga rikligt till själfva spetsen. Den egentliga 

 tillplattningen börjar först ganska långt nere. och på en sträcka af 

 några mm. har tvärsnittet oval form. Skottspetsen har. ofvaniirån 

 sedt, halfcirkelformig omkrets med en diameter af c. 0.2 mm. 

 Genom interkalär inlagring af hyfer antar sedan skottet sin bekanta 

 breda bandform. Den breddtillväxt af skottet, som uppkommer 

 genom denna interkalära inlagring, förefaller till en början att vara 

 tämligen oregelbunden. Sa är dock icke fallet. Hos proximaldelen 

 är bredden obetydlig, men den tilltager stadigt och jämnt uppåt. 



