154 



Då från distaldelen räknadt skottet också småningom tilltager i 

 bredd, får det i sin helhet en utdraget lansettlik form. Och denna 

 grundform är i allmänhet lätt att skönja, om den också förryckes 

 genom förgreningsförhållandena. Den viktigaste afvikelsen inträder 

 emellertid genom att skottet stannar i sin längdtillväxt, innan ännu 

 dess breddtillväxt är afslutad. Detta inträffar t. ex. genom att skott- 

 spetsen blir skadad af yttre våld, eller genom att ovanligt nära 

 densamma anläggas apothecier, hvilka liksom tilldraga sig den nä- 

 ring, som annars skulle ledas till skottspetsen. Understundom 

 tyckes det emellertid ske genom autonomt inträdande, sympodiala 

 tillväxtsfenomen. Förgreningen i skottspetsen är dikotomisk eller 

 så godt som dikotomisk, men, vare sig vid vegetationspunktens 

 spaltning de olika delarna varit lika eller olikstora, tager i regel 

 den ena grenen öfverhand, hvarigenom skottets monopodiala natur 

 bibehålles. Då inträffar det ej sällan, att marginalpartierna mellan 

 ett antal nära inpå hvarandra anlagda dikotomier kraftigt börja 

 utbreda sig. Härigenom komma såväl den ena grenen i toppgatleln 

 att skjutas åt sidan, som de underliggande skottens baser att ryckas 

 upp till en linje, ungefär vinkelrät mot själfva hufvudskottets rikt- 

 ning, så att detta får en kamlik afslutning. Alla de grenar, som 

 befinna sig på denna kam, reduceras, så att de taga sig ut som en 

 rad adventivskott, krönande densamma, om ej reduktionen går så 

 långt, att de endast antydas genom låga krenulationer. Hvari än 

 orsaken till spetstillväxtens hämning ligger, så antager emellertid 

 skottet allt mer och mer formen af en triangel med nedåtvänd 

 spets. — Så vidt jag i Uppsala och dess omnejd kunnat finna, är 

 det en viss form, som särskildt har anlag för att, då spetstillväxten 

 af rent yttre eller mera autonoma anledningar hämmas, på detta 

 sätt breda ut skottets distaldel. Den kan här antaga gigantiska 

 proportioner. Jag har mätt skott, som upptill hållit 85 mm. i bredd. 

 För öfrigt bör märkas, att de karaktäristiska egenskaperna vanligen 

 först framträda, då exemplaren nått en relativt hög ålder. For- 

 men, som vid Uppsala ej är ovanlig på odlade exemplar af Frnxiniis 

 excelsior, Acer platanoides och pseiidoplataniis, Aesciiliis Hippocastaniim 

 etc, utmärker sig dessutom genom skottens särskildt på ofvansidan 

 starkt skrofliga yta. Denna skroflighet orsakas af tätt och ore- 

 gelbundet slingrande låga kammar, som i hög grad öka skottets 

 assimilerande yta och bör icke förväxlas med den hos alla Rama- 

 lina-nrier uppträdande verkliga nervigheten. Jag kallar dem assi- 

 milationslameller. De bestå af lokala utsprång på medullar- och 



