168 



Under det jag var sysselsatt med några undersökningar öfver släk- 

 tet Rinodina, påträffade jag ett exemplar af R. tiirfacea (Wnbg.) 

 Th. Fr. ol niida Th. Fr., som jag ISg^SO insamlat i Jämtland, 

 Frösön på Junipcriis. med skottmutation af ofvan antydd natur. 



De med artens normaltyp öfverensstämmande sporerna voro 25- — 

 30 /J. långa och 10 — 12,5 /J. breda samt lågo i sina asci antingen 

 alla 8 i en rad eller hopade ett par i bredd. 1 förra fallet var 

 ascus smal och lång (12X108 /j) och trängde upp till parafys- 

 spetsarna, i senare fallet mera tjock och kort (20 x 72 fi) och låg 

 innesluten af parafysmassan. Detta är naturligtvis endast en till- 

 växtsmodifikation, betingad af det olikartade tryck, sporerna under 

 tillväxten utöfvat på ascusväggen. Det är samma förhållande som 

 redan 1869 anmärktes af Nyländer hos Psorotichia pictava Nyl. : 

 »Sporae in thecio cylindraceis (una serie ordinat?e) vel fusiformi- 

 clavatis (serie duplici).' Öfvergångar mellan de olika ascusformerna 

 äro också mj^cket vanliga. Men i några apothecier fanns därjämte 

 en afvikelse af helt annan art. I vissa asci — som för öfrigt höllo 

 medelvägen mellan de två nämnda ytterligheterna — voro sporerna 

 20 — 21 /J. långa och 7,5^ — 9 /i breda, men fullt normala och utbil- 

 dade. Nu är att märka att denna sporstorlek utmärker en annan 

 art inom släktet: Rinodina hvvigata (Ach.) Malme. — Fältet ligger 

 ganska fritt för hypoteser öfver livad denna öfverensstämmelse kan 

 betyda. En eventuell hybridisation kan direkt eller i sin afkomma 

 taga olika former; en event. knoppmutation kan vara af progressiv 

 eller atavistisk natur. Huru saken förhåller sig, är språnget i denna 

 knoppvariation ganska märkligt. i?//}Of/zna-arternas sporer ge med 

 sina föga fluktuerande variationer i måttförhållandena distinkta ka- 

 raktärer. Malme" säger om de båda arternas släktskap: »klyftan, 

 hvad sporstorleken beträffar, fylles, för så vidt kändt är, icke genom 

 några mellanformer.» En enkel fluktuerande variation är därför 

 ej sannolik, hvarjämte i Frösö-formens apothecier inga mellanformer 

 funnits, som förbinda de olikstora sporslagen. 



Då jag i mikroskopet fick se denna bild af de tvenne sporslagen, 

 erinrade jag mig att Th. Fries anmärkt något liknande hos en 

 Buellia, som Hellbom för länge sedan hittade i Närke. Det är 

 B. dives Th. Fries, om hvilken dess namngifvare säger: »I alla 



' Flora 1869 p. 82. 



^ Rinodina sophodes och Rinodina exigna p. 14. 



' Bidrag till Skandinaviens Laf-flora p. 272 — 273. 



