171 



pyknokonidier. som kunna vara spermatier. lämna dock enligt min 

 tanke frågan öppen. Emellertid förökas densta troligen nästan ute- 

 slutande genom sina isidier (möjligen ock genom pyknokonidier). 

 Åtminstone äro apothecier sällsynta och. dä de finnas, dåligt utbil- 

 dade. Utsikten för en hybridspaltning efter en korsning med glabra, 

 som ju genom den nu beskrifna ata%*ismen tyckes vara stamformen, 

 är sålunda för liten att motsvaras af dessa knoppvariationers fre- 

 kvens. 



Eli.\s Fries" gamla kollektivart Usnea barbata ha senare forskare, 

 delvis återgående till Linnés artbegränsning, uppdelat i flera ar- 

 ter. Allmänt håller man nu i sär Usnea plicata iLJ och U. dasypoga 

 (AcH.). Den knoppvariation af den senare, som jag i Närke. Ler- 

 bäck, Klockarhyttan 18^99 funnit utgå från den förra, är så- 

 lunda högst märklig. Ett skott från ett c. 13 cm. långt indi^^d 

 af plicata med alla dess särmärken; subdikotomiskt starkt förgre- 

 nadt skottsystem utan hufvudaxel. skotten utgående i spetsiga vink- 

 lar, zonvis glatta, zonvis tätt klädda af soraler. men alldeles saknande 

 tibriller. öfvergick utan vidare i ett 17 cm. långt skottparti af all- 

 deles afvikande utseende. Den starkt framträdande hufvudaxeln var 

 glest försedd med i räta eller trubbiga vinklar utgående sidogrenar af 

 långskottsnatur, men i stället med talrika rakt utstående fibriller af 

 några millimeters längd. Sidoskotten voro också på samma sätt 

 glest förgrenade, men besatta med talrika fibriller. Sålunda, om \i 

 t. ex. ur Th. Fries' Lichenographia p. 16 låna diagnoserna för 

 plicata och dasypoga, få vi fullständig öfverensstämmelse för de resp. 

 skottpartierna : plicata: thallus elongatus. pendulus. subdichotome 

 ramosus, parce vel non fibrillosus,l» vigatus* och dasypoga: > thallus 

 elongatus, pendulus. parce ramosus, fibrillis brevibus patentibus 

 crebris vestitus."" Tafl. V. Fig. 7. 



Något återslag till en ungdomsform föreligger ej. dä ung /j//ca?a icke 

 har något af dasypo^a-karaktärer i sig. Hybridspaltning är uteslu- 

 ten af följande skäl. Schulte, som undersökt Tsnfa-apotheciets 

 utvecklingshistoria kommer (1. c. p. 12) till följande resultat: "Es 

 nimmt seinen Ursprung nicht — von einem sogenannten Carpogon 

 sondern es entsteht durch Sprossung und Verflechtung von Hyphen 

 des Durchluftungsge^vebes. Spermogon — eventuellt pyknid — 

 äro ^'tterst sällsynta inom släktet. Dessutom har jag i min hem- 

 bygd, där fyndet gjordes, aldrig under de tvenne decennier jag här 

 ägnat lafvarna. ej minst Usnea. min uppmärksamhet, lyckats på nå 



' Ziir .Anatomi der Flechtengattung Usnea. 



