172 



gon af dess arter finna ett enda apothecium. .lag har sålunda all 

 anledning att antaga en vegetativ mutation. Om denna varit al" 

 atavistisk eller progressiv natur kan ännu icke afgöras. 



Ett släkte, som man på grund af den mängd hvarandra närstå- 

 ende former, hvilka åtminstone i Europa växa blandade om hvar- 

 andra, har en viss anledning misstänka som befinnande sig i en 

 mutationsperiod, är Ramalina. På denna grund har jag ägnat myc- 

 ket arbete åt att här söka efter knoppmutationer. Jag tror mig också 

 ha funnit 2 dylika fall. Inom fraxinea-gruppen med dess svårt 

 begränsbara och med hvarandra intimt förbundna arter anses Ra- 

 malina fraxinea (L.) Ach. och R. farinacea (L.) Ach. stå väl och skarpt 

 begränsade från hvarandra. Så mycket mer öfverraskande var det, 

 att båda dessa fall bestodo i en knoppvariation af R. farinacea på 

 exemplar af R. fraxinea. 



Det ena R. fraxinea-exemplaret växte på Popuhis tremula, Närke, 

 Lerbäck, Klockarhyttan (l9|03). Från en grof gomphus utgingo 

 en mängd skott, bildande en rakt utstående buske af 4 — 5 cm. 

 höjd. Skotten voro kraftigt byggda, svagt förgrenade med tämligen 

 rikliga apothecier. De flesta topparna voro svarta och tydligen 

 stadda i afdöende. Frän sidorna af dessa mörknade partier ut- 

 gingo på ö //'a.r/nfa-skott de nämnda /"az-znacra-mutationerna. De 

 sutto i tämligen täta samlingar och hade alla dimensioner mellan 

 (),'> — 10 mm. De största voro tätt dikotomiskt eller subdikotomiskt 

 förgrenade. Grenarna smala, jämbreda , plattade. Här och där 

 hade på flankerna soraler utbildat sig. De öfverensstämde i allt 

 med vanlig farinacea. Tafl. V. Fig. 6. ' 



Det andra fallet hittades på stammen af en i Klockarhyttan s 

 trädgård odlad Salix alba 19^*/s03. Här växte fraxinea och fari- 

 nacea blandade om hvarandra. Ett tämligen rikligt apotheciebä- 

 rande />a.r//jea-exemplar, hvars skottkrona höll 3 — 4 cm. i höjd, 

 var stadt i utdöende. De sparsamt förgrenade skotten voro i sin 

 helhet mera mörkfärgade än andra exemplar på trädet. På den 

 nedersta centimetern af så godt som hvarje skott, hvilket utgick 

 från gomphus, hade farinacea-skott i sådan mängd brutit fram, att 

 de bildade en halfklotformig buske kring moderexemplarets bas. 

 De voro af olika storlek, men de flesta c. 12 mm. höga. Troligen 

 hade de frambrutit ungefär samtidigt. Förgreningen var mycket 

 tät, dikotomisk eller subdikotomisk. Den öfverensstämde med fari- 

 zzatea-exemplaren på ÅVz/zx-stammen med det undantag, att flank- 

 soraler ännu ej kommit till utveckling. Tafl. V. Fig. 5. 



