är pa detta högland, i nordlig och nordvästlig riktning frän S 

 Paulos hulVudstad, som de stora kafTedistrikten äro belägna i en 

 höjd af S()() — 600 meter öfver hafvet. 



\'id anläggandet af en katTefazenda måste man taga hänsyn till 

 de klimatiska förhållandena, till jordmanen samt till möjligheten 

 att erhålla nödig mängd rinnande vatten för kattets preparering. 



De klimatiska förhållandena äro i .S. Paulos inre de bästa möj- 

 liga. Såsom exempel skall jag längre fram anföra några data från 

 Santa Albertina. Det gäller blott att se till. att ej höjden öfver 

 hafvet är för stor. ty da blir vintertemperaturen för lag. Endast i 

 de nordligaste, således närmare ekvatorn belägna trakterna kan 

 därior katTeodlingen med fördel bedrifvas sä högt som 1,000 m. 

 öfver hafvet. Kljes anläggas, som sagdt. planteringar ej gärna ])a 

 större höjd än SOO m. ö. h. Inom hvarje trakt äter planterar man 

 alltid kallet pa kullarna och bergen, aldrig i dalarna. Ty i hän- 

 delse af frost.' yeada , samlar sig den tunga, kalla luften i 

 dalbottnarna och anställer där betydlig skada på ömtåligare 

 växter. 



I afseende pa jorden urskiljas många olika slag. Sämst är aréia 

 branca eller livit sand. Den täcker stora områden i S. Paulos 

 inre och gör en tärd i dessa trakter mycket besvärlig, emedan 

 människor och djur vid hvarje steg pä de s. k. vägarna sjunka 

 dju|)t ned i den mjuka massan. Den bästa kalTejorden är terra 

 roxa . en mörkt tegelröd, nästan violett djup lera. uppblandad med 

 fin sand. Den har uppkommit genom förvittring af starkt järnhal- 

 tiga yngre eruptiver såsom dioriter. diabaser o. d. Mellan dessa båda 

 ytterligheter urskiljas flere andra slags jord. mörkare eller ljusare 

 röd. mer eller mindre sandblandad etc. Massapc och terra 

 vermelha äro de vanligaste benämningarna j^a dessa mellansorter. 

 hvilka uppkommit ur bergarter, tillhörande urformationen. paläo- 

 zoiska lager eller trias. Alla dessa röda förvittringsprodukter kunna 

 hänföras till den grupp af egendomliga tropiska jordarter, som 

 geologerna benämna lateriter. 



Vid bedömandet af jordens lämplighet blotl efter färg och sand- 

 halt kan man dock lätt bedraga sig. Brasilianaren faster därför 

 stor vikt vid den naturliga växtligheten, som därjämte ger värde- 

 fulla upplysningar om de klimatiska förhällandena. Den bästa jor- 

 den är alltid bevuxen med hög skog. 



Tillgängen pa rinnande vatten är i S. Paulos ime nästan öfver- 

 allt riklig. Svårigheten härvidlag, liksom vid egendomsförvärf i 



