267 



vid tiden för kaffesändningarna kunde få se ända till 22,00(1 mul- 

 åsnor dagligen trafikera vägen mellan S. Paulos hufvudstad och 

 Santos. Nu äger staten ett vidt utgrenadt järnvägsnät, så att trans- 

 porten med djur i vanliga fall inskränker sig till några fa km. till 

 närmaste järnvägsstation. 



En fazendas omfång uppskattas alltid efter hur många tusental 

 kaffeträd den äger, och afkastningen beräknas i arrobas\ en gam- 

 mal portugisisk viktenhet, som numera afrundats till jämnt 15 kg. 

 Pä en säck (bal) kaffe går det fyra arrobas. alltså 60 kg. En fa- 

 zenda af betydenhet äger åtminstone 800,000—400,000 träd. 



För plantager i godt stånd kan man i S. Paulo påräkna i medeltal 

 800 — 900 gram torra bönor per träd och år. (I staten Rio de Janeiro 

 med dess ogynnsammare klimat och mer uttröttade jord är afkast- 

 ningen betydligt mindre.) Denna siffra gäller dock endast plan- 

 tager, skötta enligt gammal slentrian, utan tillförande af gödnings- 

 ämnen. Flera försök visa, att med rationellare metoder, i synner- 

 het användande af lämpliga gödningsämnen, produktionen med för- 

 del kan åtminstone fördubblas. Enstaka träd kunna ge ända till 

 20 kg. bönor under en längre tid åtminstone hvart annat eller 

 hvart tredje år. Mängden frukter, som åtgår till en arroba färdigt 

 kaffe, växlar naturligtvis mycket efter olika år, årstider och kaffe- 

 sorter. 100 liter frukter för hvarje arroba bönor torde vara ett 

 något så när riktigt medeltal. 



Tillgripandet af vetenskapliga metoder för en intensiv kaffekultur 

 blir numera en tvingande nödvändighet. I den gamla goda tiden 

 öfvergaf man helt lugnt sin cafesal, när den började minska i af- 

 kastning, och tog upp en ny. Odlingen var. kan man säga, no- 

 madiserande. Xu går ej detta längre. Den goda jorden i de nutida 

 kaffedistrikten är redan upptagen, och kulturen har framskridit så 

 långt mot det inre, att man snart nått gränsen för exportmöjlig- 

 heten, åtminstone under nuvarande förhållanden. Man måste där- 

 för vända sin uppmärksamhet åt att vidmakthålla jordens fruktbar- 

 het och förlänga trädens produktiva ålder samt att pä samma mark 

 kunna ersätta de utdöende planteringarna med nya. 



' Dafert, »Erfahruiifjen», S. 2. 



