278 



undervisningen och del vetenskapliga bearbetandet af sina under de långa 

 resorna gjorda samlingar och iakttagelser. 



Af algologiska arbeten, utgifna under hans professorstid, må anföras 

 »Beringhafvets algflora» U889), hans bearbetningar af den japanska alg- 

 vegetationen, publicerade i arbetena »Om Japans Laminariaceer» (1887), 

 Japanska arter af slägtet Porphyra» (1897) och Marina Chlorophycéer 

 från Japan (1897). Dessutom planlade han nu en hafsalgflora öfver Skan- 

 dinavien, hvaraf dock endast första delen omfattande fukoidéerna har 

 utkommit 1890. Såsom förarbeten för fortsättningen har han publi- 

 cerat »Studier öfver chlorophycésläktet Acrosiphonia etc.» (1893) samt har 

 vidare i föreläsningsform (läsåret 1903) offentliggjort de fortsatta resultaten 

 af sina arbeten på denna »Handbok i Skandinaviens hafsalgflora», som 

 det aldrig blef honom förunnat att fullfölja. 



Af öfriga algologiska arbeten må vidare anföras bearbetningen af 

 provinserna Phteophycete och Dictyotales (för Engler och Prantl, Die 

 natiirlichen Pflanzenfamilien), Zur Organographie und Systematik der 

 Aegagropilen» samt Om Floridé-släktet Galaxaura». Dessutom har han 

 författat en hel del smärre algafhandlingar. De sista arbeten, som föreligga 

 af hans hand Om främmande alger ilanddrifna vid Sveriges västkust» 

 samt Zur Kenntnis der marinen Algenflora yon Jan Mayen » publicerade 

 så sent som 1906, röra sig också just om den växtgrupp, åt hvilken han 

 ägnat sitt lifs bästa krafter. 



Såsom algolog ansluter sig Kjellman värdigt till den rad af lysande 

 namn på algforskningens område vårt land förut haft att uppvisa. Men 

 såväl C. A. Agardh, algologiens grundläggare, som sonen J. G. Agardh 

 voro nästan uteslutande systematici, för hvilka artutredningen och grupp- 

 beskrifningen blef nästan allt. Detta torde kanske hufvudsakligen berott 

 på att de icke så mycket själfva samlat och i naturen studerat de växter, 

 de beskrefvo, utan de fingo sitt material sig tillsändt till bearbetning från 

 andra. Icke så Kjellman, som ju själf genom sina vidsträckta färder sett 

 och iakttagit den växtvärld, han skildrar. Men däraf följde, att Kjellman 

 aldrig blef ensidig florist, utan i hans algologiska arbeten finner man 

 systematik alltid gå hand i hand med andra grenar af den botaniska 

 vetenskapen. Han lämnar så noggranna iakttagelser öfver algformernas 

 förekomstsätt och utbredning, deras samlif i formationer — Kjellman har 

 grundlagt den algologiska formationsläran för de nordiska hafven — 

 deras periodicitet o. s. v. Det vill säga Kjellman var som algolog icke 

 blott artbeskrifvare, utan i fullt lika hög grad organograf, biolog och växt- 

 geograf. På grund häraf kan Kjellman rättvisligen påstås hafva fört ve- 

 tenskapen om hafvets växtvärld ett mycket långt stycke fram till ett dju- 

 pare förstående. 



Som systematiker hade Kjellman kanske mer öppet öga för mång- 

 falden än för enheten. Han älskade »små» arter och har nedlagt 

 mycket ingående arbete på utredandet af formrikare arters varieteter och 

 former. Man iakttage t. ex. hans behandling i hans »Handbok» af Fucus 

 vesiculosus' många skandinaviska former o. s. v. Men systematiken 

 isolerad för sig hade i Kjellman ingen beundrare. Under det att han 

 nedlade så mycken möda på urskiljandet af sina talrika former, så släppte 



