279 



han likväl aldrisi ur sikte utbrcdnin*^, förekomst och växsätt och han sökte 

 alltid sa vidt möjligt att kombinera systematik med bioloj*i och växtgeowrafi. 



Dessa Kjellmans rent biologiska synpunkter framträda ännu mera i hans 

 arbeten öfver den högre växtvärlden. Det var väl egentligen under Vega- 

 färden, som han mera ingående kom att sysselsätta sig med den arktiska 

 fanerogamfloran. En hel del floristiska notiser och utredningar föreligga 

 så i Vega-expeditionens vetenskapliga iakttagelser. Men sina mest ingående 

 studier öfver den arktiska landvegetationen har han otfentliggjort i den 

 målande skildring af den högnordiska tloran, han lämnat i arbetet Ur 

 polarväxternas lif». Han redogör här för organisationen och utveck- 

 lingsförloppet af denna växtvärld, som bildar utposterna mot polens 

 isöken och som där har att kämpa en hård kamp för lifvet och som 

 knappt hinner att komma i ordning för att lefva upp under den korta 

 sommaren, förrän den åter öfverraskas af snön, kölden och mörkret. Men 

 det är liksom om denna växtvärld legat Kjellman alldeles särskildt om 

 hjärtat, och denna hans skildring af polarväxternas lif blir stundom 

 nästan gripande. Man läse t. ex. hans målande jämförelse mellan den 

 afslutade hösten hos oss och den hastigt påfallande i polarländerna: 



-Det synes mig kunna sägas, att öfver vegetationen i vara nejder under 

 hösten ligger utbredt ett drag af lugn, frivillig, eftersträfvad hvila. 

 Växternas blad hafva fullgjort sitt värf. De hafva beredt den näring, 

 som växfen för sin utveckling behöfde. och skaffat sådan i förråd för 

 användning vid den kommande vegetationsperiodens början. De äro nu 

 alfallna eller bortvissnade. Deras kraft var uttömd. Blommornas värf 

 är slutadt. Frukten är mogen, fröna oftast redan fallna till marken. 

 Knopparna för nästa år äro färdigbildade. Växten har efter fulländadt 

 arbete gått till hvila, tryggad mot den kommande vintern och rustad att, 

 då den är slut, återtaga sin lifsverksamhet. Den polära höstvegetationen 

 är i väsentlig grad olika. Frid och lugn hvilar ej öfver den; den bär 

 snarare förödelsens prägel. Ett arktiskt landskap vid vinterns inbrott 

 liknar närmast en häftig frostnatt, innan ännu hösten var att vänta. 

 Många växter hafva lagts i dvala, medan de ännu voro stadda i full 

 utveckling. De stå där med förfrusna lifskraftiga blad, med svällande 

 blomknoppar i blomställningarna, med halföppna lilomknojipar. utslagna 

 blommor, halfmogna eller nästan mogna frukter. Hvilan har ej inträdt 

 efter förberedelse. Under det de voro som bäst verksamma, förlamades 

 de af den stelnande kölden. De göra intryck att hafva jäktat för att nå 

 ett mål. oroligt arbetat in i sista stund. — — — 



Några större arbeten öfver den fanerogama växtvärlden publicerade 

 aldrig Kjellman, utan de ingående undersökningar — särskildt organogra- 

 fiska — han öfver den under en lång följd af år bedrifvit, har han endast 

 meddelat i sin vetenskapliga undervisning. Ett par populärvetenskapliga 

 skrifter Om Nordens vårväxter» och »De nordiska trädens arkitektonik» 

 vittna likväl för eftervärlden om att hans idékrets icke var begränsad 

 endast till hafvets växtvärld, utan äfvcn omfattade problem, som rörde de 

 högre växternas lif. I dessa skrifter framträder Kjellmans förkärlek för 

 organografiska utredningar, men särskildt äfven hans spekulativa läggning. 

 När han så t. ex. vill förklara våra vårväxters utvecklingscykel, sen han 



Svensk liotanisk Tidskrift. 19 



