280 



i deras snabba, tidiga utveckling funnit en motsvarighet till polarväxternas 

 jäktande lif under den korta arktiska sommaren, så är det på organo- 

 grafiskt utvecklingshistoriska grunder han drager sina slutsatser. En 

 yngre generation, i hvars botaniska utbildning ingått mer af experimentell 

 metod, kanske icke kan till fullo godkänna de resultat, hvartill Kjellman 

 i dessa frågor kommit, men ingen skall någonsin förneka, att just denna 

 Kjellmans spekulativt botaniska läggning verkat i högsta grad sporrande 

 till ett allt djupare inträngande i och förstående af den växtvärld, i 

 hvilken vi lefva. Och det var ändå just dit han innerst själf sj^ftade 

 med hela sin forskning. 



Ofullständig skulle den bild af professor Kjellman som vetenskapsman 

 blifva, som icke särskildt berörde hans verksamhet som akademisk lärare vid 

 Upsala universitet. Alltsen han 1883 utnämndes till e. o. professor i botanik 

 för att sedan från 1899 bekläda den Borgströmianska professuren i botanik 

 och praktisk ekonomi har han som botanisk lärare utöfvat ett mycket 

 stort inflytande på alla de generationer af botanister, som utgått från Upsala 

 universitet. I högsta grad intresserad af sin lärareuppgift, sträfvade han 

 att genom planmässig och metodisk undervisning, genom kurser och 

 öfningar bereda sina lärjungar en säker, allsidig grund för egna, själf- 

 ständiga studier. De praktiska öfningarna r botanik, sådana de nu sen 

 ett halftannat tiotal år ledts i Upsala, äro alla planlagda och utarbetade 

 af Kjellman. Åt sina föreläsningar ägnade han mycket arbete och visade 

 i dem alltid en själfständig och genomtänkt uppfattning af sina ämnen, 

 liksom han i dem lade sig mycken vinn om en konsekvent vetenskaplig ter- 

 minologi. Många af dessa termer, som varit välkända för dem, som be- 

 vistat Kjellmans föreläsningar och öfningar, hafva sedan kanske inkommit 

 i den vetenskapliga facklitteraturen först genom hans lärjungar. 



Särskildt väckande voro alltid hans försök att konsekvent tillämpa en 

 viss uppfattning och åskådning hela växtriket igenom. Så t. ex. sökte 

 han under sina under åren 1893 — 94 hållna föreläsningar öfver »Individ 

 bildningen i växtriket» att påvisa generationsväxling inom nästan alla 

 växtgrupper som en slags genomgående naturlag. Kanske mången gång 

 hans förklaringar och tolkningar då syntes litet sökta, men rättvisligen 

 måste nu erkännas, att äfven om Kjellmans uppfattning i detalj icke alltid 

 hållit streck, så har dock grundtanken visat sig riktig, ty öfverallt där 

 befruktning finnes, där träffar man ju tvänne generationer, en med ore- 

 duceradt och en med reduceradt kromosomtal. Och när man således i 

 våra dagar finner en sträfvan att för hvarje växtgrupp utreda hvad som 

 är haploid och diploid generation eller, för att tala med Lotsy, hvad som 

 är x-generation och hvad som är 2x-generation, då kan det kanske icke 

 vara ur vägen att erinra om att Kjellman (utan att äga någon ingående 

 kännedom om histologlitteraturen) med framsynt vetenskaplig blick redan 

 i början på 90-talet företrädt en likartad uppfattning, då han sökte finna 

 en gamofyt- och en sporofytgeneration i alla växters utveckling. 



Att Kjellmans akademiska lärareverksamhet också burit rika frukter, 

 därom vittnar det uppsving de botaniska studierna under hans ledning 

 fått. Ett synbart och påtagligt uttryck af huru uppburen och afhållen 

 han var som lärare är också den festskrift. Botaniska Studier tillägnade 



