301 



//. Lundhoniii Dahlst. n. sp. 



Caulis humilis — sat elatus. 10 — 25 cm. altus, strictus v. flexu- 

 osus. foliolis l)racteiforinibus linearibus instructus, monocephalus 

 v. ± lamosus. caulibus secuiidariis saepe evolutis, inferne parce, 

 superne densius pilosus, us(|ue a basi glandulosus, glandulis api- 

 cem versus majoribus et crebrioribus, inferne sparsim, apice den- 

 siuscule floccosus. 



Folia basalia plurima longissinie petiolata, exteiiora ovalia — 

 obovato-spathulata, obtusa, interiora magis lingulato-lanceolata. in 

 tima ± acuta, omnia ± crebre et irregulariter runcinato-dentata. 

 longe pilosa, in margine et subtus densiuscule glandulosa. 



Involiicnim sat longum latiusculum fusco-canescens, basi ovato- 

 turbinata in caulem apice ^ incrassatum et bracteosum descen- 

 dens, squamis exterioribus longis — longissimis, linearibus, laxis, 

 interioribus linearibus acutis, intimis subulatis, omnibus ^ como- 

 sis, dense et longe canescenti--v. fuligineo-pilosis et glandulis mi- 

 nutis crebris obsitis. 



Calathiiim subradians, c. ^^ö mm. diametio. Ligiihv apice longis- 

 sinie dentat?e. sat longe ciliatse. Stylus luteo-citrinus. 



Denna form står rätt nära H. alpinum L.; Backh., och lägre, en- 

 blomstriga exemplar likna den habituelt rätt mycket, men den är 

 i hvarje fall lätt skild genom längre holk med nedlöpande bas och 

 isynnerhet genom de smala holkfjällen och de smalt och långt 

 skaffade bladen med sin karaktäristiska täta och oregelbundna 

 tandning och sina mellan tänderna nedvikna kanter. Den varierar 

 från enblomstrig och lågväxt till grenig och högväxt och erinrar 

 i senare fallet habituellt ej obetydligt om H. pnvmaturum Elfstr., 

 från hvilken den emellertid bland annat är lätt att skilja genom 

 sina ljusa stift. Hos enblomstriga individer utbildas oftare bistjäl- 

 kar. Flerblomstriga exemplar äro vanligen grenade ända från mid- 

 ten och en nedåt mycket obegränsad inflorescens med mycket 

 långt akladium (från 20 — 60 mm. i längd' bildas härigenom. 

 Stjälkens eller akladiets öfversta del är i allmänhet klädd af tämli- 

 gen närsittande, ofta talrika lända till 7' smala, syllika brakteer, 

 som utan gräns öfvergå i de löst tilltryckta eller något frånstående 

 smala och långa yttre holkfjällen. 



Sverige: Torne Lappm., Kiruna M. Sondkx). 



