312 



supra subglabra, subtus in nervo dorsali densiuscule, cseterum spar- 

 sim pilosa; fol. caul. parvum lineari-lanceolatiim, longe acutum, ± 

 petiolatum, integrum v. denticulatuin. 



Inflorescentia läxa, paniculata, e ramo ex axillo folioli saepe 

 exorto ± indeterminata, ramis longis arcuato-patentibus, acladium 

 3 — 10( — 15) mm. longum longe superantibus, obscuris, sparsim 

 canolloccosis, glandulis atris crassis brevibus et mediocribus, inferne 

 densiusculis, superne crebris vestitis et in acladio pilis brevibus, 

 atris saepe inmixtis. 



Involiicra crassiuscula atra, 14 — 15 mm. longa et <S mm. lata 

 basi ovata — ovato-turbinata, squamis exterioribus elongate triangulari- 

 bus, obtusiusculis, interioribus latis, e basi lata ± lanceolatis, 

 supra medium sensim in apicem acutiusculum — acutum, piceum atte- 

 nuatis, glandulis crassis nigris brevibus et mediocriter longis densis 

 — crebris obtectis et saepe, praesertim in inv. primario, pilis pauUo lon- 

 gioribus, atris, parcis — sparsis obsitis. 



Calathium parvum, 80 — 35 mm. latum. Ligiila' breves, dentibus 

 longis, initqualibus laceratis, apice glabra*. Stylus obscure livescens, 

 liisco-hispidulus. 



Utmärkt alsina smalt och glest skarptandade, mer eller mindre lång- 

 spetsade blad med läng, helbräddad spets, ett litet sylspetsadt nästan 

 helbräddadt eller glest fintandadt stjälkblad (hvartill komma 1 — 2 

 lineära brakteliknande öfre blad) samt gles och vid korgställning 

 med tämligen stora, svarta, tätt glandelhåriga holkar, i alhnänhel 

 utan hår utom på priniärholken, som vanligen är försedd med glesa 

 eller sparsamma till större delen svarta hår. Dessutom äro ligulae 

 ganska korta med djupa olikstora tänder, och de mörka stiften 

 skjuta tämligen högt upp öfver blomsamlingen. Tydligen tendera 

 korgarna starkt att bli stylösa. Från de öfre små linjesmala bla- 

 dens veck utgå ofta korta, i allmänhet enblomstriga grenar. Arten 

 synes ganska nära besläktad med H. snbnigrescens (Fr), från hvilken 

 den bäst skiljes genom bladformen och de aldrig verkligt stylösa 

 korgarna, samt med H. pycnadenium Dahlst., från hvilken den lättast 

 skiljes genom betydligt smalare och spetsigare blad och de på 

 primärholken och akladiet utvecklade mörka håren. 



Sverige: Torne Lappm., Kiruna (G. Petkrs); Lule Lappm., Gelli- 

 vara lappkyrkogård (K. Stkenhoff). 



