318 



lanceolatis obtusiusculis — subacutis, intimis paucis, margine + vi- 

 rescentibus, subulatis, omnibus apice ± piceo leviter comosis, glan- 

 dulis longis et medioeribus gracilibus, densiusculis obtectis, floccis 

 in marginibus (praesertim in squ. ext.) inferne densiusculis superne 

 sparsis, ca^terum in dorso parcis veslitis. 



Calathium sat Isele luteum, 40 — 45 mm. latum. Ligiiloe breviter 

 dentatse. Stylus livescens, fusco-hispidulus. 



Denna form erinrar såväl om H. prwvarianiim K. Joh. som om 

 H. diminiiens Norrl. och H. obtextum Dahlst. och är utan tvifvel 

 nära besläktad med dem. Från den förra, hvilken den mest liknar 

 till bladens mörka färg, är den bland annat skild genom längre 

 och glesare glandier samt längre och gröfre holkar med mera mot 

 basen samlad ludd. Till holkarnas allmänna beklädnad är den 

 ytterst lik H. diminiiens, men holkarna äro gröfre och något längre 

 och fjällen bredare. Från typiska, korttandade exemplar af den 

 senare skiljes den lätt genom de långa basaltänderna, de bredare 

 bladen, hvilka ofta hafva mer eller mindre bakåtriktade baständer 

 och äro tunnare, ljusare till färgen och rikligare hårklädda, men i 

 nordhga trakter förekomma dock former af//, diminiiens, hvilkas blad 

 äro djupare landade och bredare. I detta fall synes emellertid 

 alltid holkarnas storlek vara en konstant skillnad. Utan tvifvel är 

 //. decur rentidens en i sen tid ur H. diminiiens utbildad nordlig 

 form. Från H. obtextum, hvilken närvarande form mycket liknar 

 till bladens form och tandning, skiljes den lält genom mörkare 

 bladfärg, mörkare och gröfre holkar med betydligt svagare ludd i 

 fjällens kanter, hvilket dessutom ej går så långt upp mot spetsarna 

 och där utbreder sig mot fjällets rygg. Till stjälkbladets tandning 

 och form, isynnerhet med afseende p\ de långa sylhvassa utåt- eller 

 bakåtriktade basaltänderna, erinrar den ej obet3'dligt om H. Nord- 

 landeri K. Joh., som dock lätt skiljes genom de mörka korta håren 

 bland holkfjällens glandier. 



Den under namn af H. farreilimbatum urskilda formen har, sedan 

 rikare material ställts till mitt förfogande, visat sig vara en stånd- 

 ortsform, skild endast genom mera nedlöpande bladbas och kortare 

 basaltänder. 



Sverige: Torne Lappm., Abisko (M. Sondén, C. F. Sundberg), 

 Nuoljafjället (M. Sondén); 



Norge: Tromsö (A. Notö, G. Peters); Nordreisen, Sörkjosen m. 

 fl. st. (G. Peters). 



