OM EXDEMISMEX OCH DE NYARE 

 ARTBILDXIXGSTEORIERXA. 



AF 

 NILS SVEDELIUS. 



J. C. WiLLis. The Flora of Ritiijala: a study in Endeniism. Annals of 

 the R. Botanic Gardens, Peradeniya. Vol. III. Pt. II. Colombo 1906. 



J. C. WiLLiS, Some Evidence against the Theory of the Origin of Spe- 

 cies by Natural Selection of infinitesimal variations, and in favour 

 of Origin by Mutation. Ibidem Vol. IV. Pt. I. Colombo 1907. 



Sv. Mlrbeck. Die Vesicarius-Gruppe der Gattung Rumex. Lunds Univer- 

 sitets Årsskrift. N. F. Afd. 2. Bd. 2. N:r 14, Lund 1907. 



De Vries' mutationsteori för växtarternas uppkomst har liksom 

 alla mera omhvälfvande vetenskapliga teorier icke enbart inskränkt 

 sig till att vidga och tordjupa var kunskap inom det mer speciella 

 område, där den först tillämpats, nämligen sättet för huru arterna 

 uppstå, utan den har äfven ställt i en klarare dager en hel del 

 andra spörsmål i den botaniska vetenskapen. Så är fallet t. ex. 

 med endemismen inom växtgeografien. 



Sedan länge har endemismen eller vissa växtarters ytterst begrän- 

 sade utbredning ofta varit ett ganska svårförklarligt fenomen att 

 bringa i samklang såväl med teorien om många sma, nyttiga egen- 

 skapernas ackumulering som artbildande faktor likasåväl som 

 med läran om selektionen. Vanligen tänker man sig ju endemism 

 uppstå därigenom att en växtart med vid en viss tidsepok, stor ut- 

 bredning i ett sammanhängande areal på olika punkter af detta 

 genom -anpassning» till olikartade klimatiska förhållanden ger upp- 

 hof till olika, men hvarandra närstående arter. Den vidare utveck- 

 lingen för kanske sedan med sig, att af olika anledningar stora 

 luckor uppstå i den ursprungliga artens enhetliga utbredningsom- 

 råde antingen då t. ex. genom olika fördelning af land och haf 



