325 



Hela landet omkring Ritigala liksom äfven dess fot intages af typisk 

 läglandstlora af den torra zonens sydindiska karaktär. Men där- 

 emot finnes på toppen en egendomlig vegetation af helt annan natur, 

 närmast besläktad med den i det ceylanska höglandet. Men denna 

 vegetation har pä Ritigala en ytterst ringa utbredning, endast om- 

 kring 30 m. i vertikalriktning, men med större horisontalutbred- 

 ning, nägra engelska kvadratmil. Orsaken till att inom den torra 

 zonen här kan lefva en flora af höglandskaraktär med dess större 

 behof af fuktighet, beror på bergets höjd. som gör, att det skjuter 

 upp så högt, att det äfven under tiden för sydvästmonsunen — då 

 landet omkring lider af torka — kan uppfånga och kondensera en 

 del vattenånga ur den fuktighetsmättade atmosfären, som då af syd- 

 västen drifves in öfver Ceylon. men i regel redan i höglandet och i 

 söder afgifvit så mycken nederbörd, att låglandet i nordost lider af ihål- 

 lande torrtid. Också är berget nästan alltid molntäckt äfven under 

 sydvästmonsunen. ehuru landet rundtom torkar under en regnlös 

 vind. 



På Ritigala lefver nu icke blott en högland stlora. utan äfven en 

 sådan af det egendomligaste slag. i det den inrymmer i sig trots 

 det begränsade omfånget ett icke ringa antal endemiska arter. Flo- 

 rans allmänna karaktär är den typiska höglandsflorans: vegetatio- 

 nen består af låga. knotiga träd med små. läderartade blad. behängda 

 med mossor, lafvar samt epifytiska orkidéer och ormbunkar i massa. 

 De sistnämnda äro äfven ^-tterst talrika i undervegetationen. Det 

 faller genast i ögonen, att arter med vindspridning såsom orkidéer 

 och ormbunkar äro mycket talrika liksom äfven en hel del träd. 

 hvars frukter ätas och spridas af fåglar. 



En af WiLLis gjord förteckning hå Ritigalas växter omkring och 

 på toppen upptager 144 arter. Hvarifrån härstamma de och huru 

 hafva de kommit dit upp? Då få vi naturligt Ws först utesluta de 

 arter, Ritigala har gemensamt med låglandet rundt ikring och hvil- 

 kas förekomst där uppe utan vidare är förklarad: 41 arter äro så- 

 dana och af dem finnes blott en Thunbergia-\Rvieiel, som kan anses 

 endemisk. Anmärkas bör i detta sammanhang, att släktet Thiin- 

 bergia har en frötyp. som är mycket dåligt organiserad för sprid- 

 ning på längre afstånd. 



När nu dessa 41 arter uteslutits, så är resten af floran på Riti- 

 galas topp — naturligt^^s med undantag af endemisterna — arter, 

 som å Ceylon endast äro funna inom höglandsområdet och hvilka 

 ha sina närmast angränsande stamförvanter minst 7 mil därifrån, 



