326 



åtskilda likväl af torr låglandsskog. Då nu alla nivå- och klimat- 

 förändringar äro ur räkningen, måste alla dessa växter på Ritigala 

 alltså åtminstone hafva i ett sträck tillryggalagt minst 7 mil. 



Bland dessa märkas nu en hel del, som uppenbarligen tran- 

 sporterats af fåglar. Deras antal är 24. Anmärkas bör, att de, som 

 inkommit med fåglar, alla äro utmärkta af mycket grant färgade, i 

 ögonen tallande frukter. Bland dem finnes endast en endemisk form 

 och denna mycket svagt begränsad, till och med ganska tvifvelaktig 

 som art betraktad. 



Därefter må uteslutas sådana, som transporteras och spridas af 

 vinden. Härvidlag är man praktiskt taget nästan uteslutande be- 

 gränsad till orkidéer och ormbunkar jämte ett fåtal arter hörande 

 till familjerna Compositse, Asclepiadacese och Apocynacese, emedan, 

 äfven om organisation lämplig för vindspridning finnes, den dock 

 i regel icke kommer i tillfälle att transportera fröna så särdeles 

 långt i ett klimat sådant som Ceylons, där vinden alltid är ganska 

 svag. Ön ligger för nära ekvatorn för att komma inom området 

 för cyklonerna, och inga skäl föreligga för att antaga, att vindarna 

 varit starkare någon gång förr än de äro nu. Arter, som spri- 

 das med vind, uppgå till ett antal af 49. 



Som ofvan nämnts äro ormbunkar dominerande bland dessa, 

 och härigenom bekräftas den ofta gjorda iakttagelsen, att ormbunkar 

 ganska lätt kunna spridas på stora sträckor. Också förekomma de 

 mycket allmänt på oceaniska öar, förutsatt att förhållandena i öfrigt 

 äro gynnsamma för deras fortkomst. Ritigalas topp är nästan den 

 enda plats på hela norra Ceylon, som skulle kunna passa för orm- 

 bunkar och de hafva också talrikt lyckats komma dit och där gjort 

 sig hemmastadda. Af de nu nämnda, af vinden transporterade arterna 

 äro 3 endemiska, nämligen 2 orkidéer och en Trichomanes-art. Men 

 dessa — märk väl — lefva på för vinden ganska otillgängliga lo- 

 kaler. Trichomanes t. ex. i djupa klyftor och klipphålor och orki- 

 déerna inne i jungeln, där vinden icke har så lätt att nå dem. 



Anmärkas bör, att vinden synes sprida ett större antal arter än 

 något annat spridningsagens. De vindspridda arterna på Ritigalas 

 topp representera nämligen 10 X ^f Ceylons alla dylika arter, de 

 med fåglar spridda 3,(3 % och slutligen de med okändt spridnings- 

 sätt endast 1,7 %'. 



Vi hafva nämligen nu till sist omkring 30 arter på Ritigalas topp, 

 hvilkas spridningsmetod o. s. v. är okänd eller osäker. Om man 

 nu undersöker dessa något närmare, skall man finna ett ganska 



