327 



anmärkningsvärdt förhållande. Af dessa 30, eller — om vi utesluta 

 några (6) såsom eventuella låglandsarter, hvilka möjligen kunna tän- 

 kas i stånd att hafva vandrat steg för steg — af dessa således 24 

 äro icke mindre än åtminstone 8 endemiska antingen som arter 

 eller varieteter och det på ett så ytterst begränsadt område om några 

 kvadratkilometer som toppen af Ritigala. Af dessa med osäker eller 

 okänd spridningsmöjlighet äro således icke mindre än 33,3 % ende- 

 miska d. v. s. en större procent endemister än Ceylon i dess helhet 

 kan uppvisa (jfr ofvan sid. 322). 



Alltså hafva vi på Ritigala bland växter från torra området i nordost, 

 hvilkas närvaro där naturligen är lättast förklarad, följande antal ende- 

 miska arter: nämligen 1 på 49 (2,i %): bland öfriga, från andra om- 

 råden dittransporterade: förda med fåglar: 1 på 24 (4,2 %]: förda med 

 vinden: 3 på 49 (6,i %) samt slutVigen h\i\nå dem med okända eller för- 

 suarade spridningsmöjligheter : 8 på 24 i33,3 % )• Dessa fakta synas 

 visa. att endemism, om öfriga förhållanden äro lika, står ungefär 

 i proportion till svårigheten för en växt att blifva spridd och komma 

 bort från en viss växplats. 



Detta bekräftas också af hvad man känner från andra håll, sär- 

 skildt beträffande öflororna. Så äro ju t. ex. såväl Azorerna med 

 deras utprägladt europeisk-nordvästafrikanska flora likasom Bermu- 

 dasöarna med deras nordamerikansk-västindiska flora utmärkta af 

 obetydlig endemism. Bägge dessa ögrupper ligga också inom om- 

 rådet för starka hafsströmmar och vindar, hvilkas transport af fruk- 

 ter, frön o. dyl just utgör förklaringen till dessa öars floristiska 

 öfverensstämmelse med angränsande kontinenter. A andra sidan äro 

 sådana öar som Galapagosöarna, S:t Helena och Mauritius utmärkta 

 af mer eller mindre skarpt framträdande endemism. Men Galapa- 

 gosöarna ligga ä andra sidan också inom ett Aindstilla bälte, där 

 stormar och starka vindar äro sällsynta. Dessa öars flora med de 

 många central-amerikanska arterna trots närheten af Sydamerika 

 antages däremot hafva invandrat före Panamanäsets bildning på en 

 tid, da denna ögrupp ännu sköljdes af en västlig gren af Golfström- 

 men från det stora hafvet mellan Nord- och Syd-Amerika. Såväl 

 S:t Helena som Mauritius slutligen äro ytterst isolerade öar. Vi se alltså 

 af denna jämförelse, att just endemism och försvårade spridnings- 

 och invandringsmöjligheter liksom hålla jämna steg med hvarandra. 



Samma sak framgår äfven af andra omständigheter. Det är 

 ju ett påfallande drag i de tropiska strandflororna, att de öfver- 



' Se närmare härom A. R. Wallace, Island Life, Tbird edition. London 19u2. 



