332 



laiidsfloran å topparna är af centralasiatiskt ursprung. F^loroni- 

 rådet i nordost däremot är åter af rent sydindisk natur, uppenbar- 

 ligen relativt sent invandrad från det närbelägna Indien och hela 

 detta vegetationstäcke bildar ett mera sammanhängande helt, där 

 inga yttre förhållanden framkalla isolerade växtlokaler. Däraf dess 

 brist på endemiska former. 



Om således de af Willis undersökta, af mig nu skildrade fallen 

 af endemism å Ceylon få sin naturliga förklaring genom antagandet 

 af en artbildning genom af yttre förhållanden oberoende mutationer, 

 så må dock icke alldeles förbises, att en del systematisk-växtgeo- 

 grafiska undersökningar gifva stöd för att en artbildning äfven synes 

 kunna försiggå på ett annat sätt, hvarvid man icke alldeles får 

 bortse från yttre faktorers inflytande på artkaraktärerna. 



Ett arbete i denna riktning är professor Murbecks studier öfver 

 Rumex vesicariiis L., R. rosens L. och några dem närstående arter. 

 Dessa bägge linnéanska arter — med utbredning från Norra Afrika, 

 Arabien till Asien bortåt Indus — hafva af Murbeck kritiskt under- 

 sökts, hvarvid de visat sig böra uppdelas uti flera distinkta under- 

 arter och varieteter. Hvad som nu särskildt gifver denna under- 

 sökning ett allmännare intresse är användandet af den af Wett- 

 STEiN införda geografiska metoden vid den systematiska forskningen 

 och de resultat, som däraf framgått. 



Murbeck uppvisar på såväl morfologiska som växtgeografiska 

 grunder, att de till ifrågavarande grupp hörande /?u/nex-formerna 

 sönderfalla i följande arter och varieteter: först R. uesicarius L., 

 hvars hufvudform (a typiciis Murb.) har vidsträckt utbredning i 

 Norra Afrika (undantagandes Marocko!) — Arabien och länderna 

 kring Persiska viken boråt Indus, medan däremot en annan sido- 

 ordnad form (;- rhodophijsa Bali.) är inskränkt till sydvästra Ma- 

 rocko jämte Canarieöarna. Dessa bägge formers geografiska utbred- 

 ningsområden utesluta således hvarandra. Detta är däremot icke 

 fallet med den R. nesicarius L. närstående R. planivalvis Murb., som 

 är inskränkt ungefär till området Algeriet — Tunis. Vidare hafva 

 vi R. simpliciflorus Murb., likaledes med en hufvudform, a typicus 

 Murb., med sammanhängande utbredningsområde i Norra Atrika 

 (Sahara-regionen) — Egypten, Arabien samt med tvenne sidoordnade 

 former, /9 maderensis Murb., inskränkt till Madeira, och y libyciis 

 Murb. endast i öfre Egypten. Dessa sistnämda trenne former hafva så- 

 ledes geografiska utbredningsområden, som utesluta hvarandra. Slut- 



