Det ligger ju da också ganska nära till hands att möjligen an- 

 taga, att likartade klimatiska förhållanden äfven skulle kunna gifva 

 upphot" till likartade arter. Mi rbkc.ks undersökningar såväl öfver 

 Gentianorna som nu öfver Riiinex resicarius-grupyien sytla ju otvif- 

 velaktigt därhän. 



Tydligt är i hvarje fall. att Mirbkck genom studiet af dessa nord- 

 afrikanska Rumex-arieT och deras geografiska utbredning väsentligt 

 ökat de fakta, den WETTSTEiNska skolan förut hopbragt. som styrka 

 antagandet, att artbildningen i naturen i hvarje fall synes kunna 

 äga rum pä olika vis. 



Detta var ju äfven Darwins åsikt, fast omständigheterna fogade, att 

 hans efterföljare mera kommo att tasta sig vid den långsamt ske- 

 ende omvandlingen. Nu ligger problemet annorlunda och med dk 

 Vries' mutationsteori har äter den plötsliga, af de yttre förhållan- 

 dena skenbart oberoende artbildningen ryckt fram i förgrunden som 

 den viktigaste artbildningsmetoden. Huru de olika fakta, som äro 

 hämtade frän ett studium af endemismen och som synas tala till 

 förman för det ena eller det andra af dessa sätt för växtarters 

 uppkomst, skola bringas in till förklaring under en enhetlig art- 

 bildningsteori, det blir väl den kommande forskningen förbehållet 

 att uppvisa. 



