338 



löretogos några andra exkursioner i Stockholmstraklen, t. ex. till 

 Staket (Almarestäket), Järfva och Nackanäs. Endast tre af de för 

 Sverige uppgifna arterna anträffades, men dessa äro just de, om 

 hvilka meningarna varit mest delade, nämligen P. phijsodes (i in- 

 skränkt bemärkelse), P. tiilmlosa och P. farinacea. 



Redan under mina första exkursioner i St. Malm anträffades P. 

 farinacea mångenstädes, men alltid i ringa individmängd, på gamla 

 gärdesgårdar, ofta tillsammans med P. physodes, så att båda växte 

 under samma belysnings- och fuktighetsförhållanden. Senare fann 

 jag den äfven på gamla tallar, företrädesvis mer eller mindre fri- 

 stående. På Värmdön förekommer den ymnigt på glest stående 

 tallar på de breda, med renlaf och islandslaf beklädda bergsryg- 

 garna eller hedartade platåerna; mera sällan och i svagt utvecklade 

 exemplar anträtfades den på sten och på gamla björkar. Redan 

 på något afstånd igenkännes den lätt på sin af tätt intill hvarandra 

 liggande flikar bildade bål, som smj^ger sig tätt intill underlaget 

 och tränger ned i sprickorna på detsamma samt äfven på vertikalt 

 substrat utbreder sig tämligen likformigt åt alla sidor. Härtill 

 kommer, att diffus sorediebildning tidigt inträder på bålens cen- 

 trala delar, under det att flikarnas spetsar ständigt sakna sådan. 

 Under liöstexkursionerna anträffades arten äfven vid Järfva och 

 Nackanäs samt annorstädes i Stockholmstrakten, men endast i ringa 

 mängd. Apothecier funnos icke, och de äro öfverhufvud ej alls 

 kända hos artens hufvudform från Europa. F^ör sin spridning sy- 

 nes den här vara uteslutande hänvisad till soredierna. 



P. physodes (i inskränkt bemärkelse) visade sig öfverallt vara den 

 vanligaste och på samma gång den, som kunde fortkomma under 

 de mest olikartade yttre förhållandena. Bålen smyger sig mindre 

 tätt till underlaget än hos P. farinacea. Dess flikar ligga vanligen 

 ganska nära intill hvarandra, kunna dock stundom vara rätt långt 

 åtskillda och äro (liksom hos P. farinacea) städse i torrt tillstånd 

 tillplattade. Växande på horisontellt underlag utbreder den sig lik- 

 formigt ål alla sidor. Ofta växa yngre bålffikar öfver äldre, och 

 en eller annan höjer sig snedt upp ifrån substratet. På vertikalt 

 underlag utbreder den sig tämligen likformigt uppåt och åt sidorna; 

 på den nedre sidan ställa sig däremot flikarna mer eller mindre 

 rent horisontellt, blifva korta och brytas ganska tidigt utaf. Bålen 

 antager därför där mer eller mindre tydligt formen af en halfcirkel. 

 Soredier bildas endast apikalt på bålflikarna, företrädesvis på så- 

 dana, som höja sig från underlaget; spetsen på fliken spricker upp. 



