340 



P. tubulosa (Hagen) Bitter. 



De flesta bålflikaina uppstigande eller snedt uppåtriktade, nästan 

 cylindriska; de nedliggande långt åtskillda från hvarandra. Sore- 

 diebildning på skarpt begränsade fläckar, ytligt på den uppblåsta, 

 ej uppbristande spetsen af uppåtriktade bålflikar. 



Några öfvergångar mellan dessa tre former har jag ej anträffat. 

 Härmed vill jag dock icke hafva förnekat, att mycket unga, svagt 

 utvecklade exemplar stundom kunna vara rätt svåra att igenkänna. 

 När, såsom ofta är fallet, P. physodes och farinacea växa bredvid 

 hvarandra, förtränger vanligen den förra den senare; någon gång 

 händer det dock, att de till en tid kämpa med växlande lycka 

 och flikar af den enas bål förekomma insprängda bland den and- 

 ras. Vid en ytlig undersökning kan man då lätt komma till den 

 uppfattningen, att i fråga om sorediebildningen olika flikar tillhöra 

 samma bål. En noggrann iakttagare bör dock ej kunna vilseledas 

 af sådant, lika litet som af samma företeelse, när P. saxatilis och 

 P. physodes kämpa om utrymmet. 



Olikheterna i fråga om bålens förhållande till underlaget göra, 

 att P. farinacea och P. physodes, när de växa på samma substrat, 

 gärna välja något ohka delar af detsamma. Den förra är ogynn- 

 sammare ställd på mera sönderklyftad och tätare sprickig yta och 

 dukar där förr under. Detta torde kunna förklara, hvarför P. fa- 

 rinacea är så vanlig pä platåerna på Värmdön, där tallarna hafva 

 mindre förklyftadt flarn än på annorlunda beskaffade ståndorter, 

 och att de individ, som slagit sig ned på gamla sprickiga björkar, 

 ej komma till någon yppig utveckling. 



Anmärkningsvärdt är, att sistnämnda art, som att döma efter 

 förhållandet i Stockholmstrakten ingalunda är sällsynt i vårt land, 

 så godt som fullständigt undgått de svenska lichenologernas upp- 

 märksamhet. Förutom det ofvan anförda omnämnandet af den- 



^ Bitter anför som auktor för varietetsnamiiet tubulosa Sch-ijrer och citerar Enu- 

 meratio; där citerar dock Sch^krer själf Spicilcgium, hvilket arbete alltså är källan 

 för namnet, om Sch.erer skall betecknas som auktor. 



Emellertid torde vä.xten redan år 1782 hafva namngifvits af C. G. Hagen (Ten- 

 tamen historia? lichenum, p. 71): Lichen laciniatus var. tubulosus, hvilket namn af 

 AcHARiiTS hänföres som synonym till Licben phijsodes (= Parmelia physodes). 1 



beskrifningen säges bland annat: »Foliola tubuliformia seu fistulosa» 



»Apices lobulorum farina concolore adspersi sunt», hvilket ju särdeles 



väl passar in pä P. tubulosa. Om Lichen physodes heter det däremot (p. 77): 

 »Ramuli tubuliformes in juniori plantula clausi deprehenduntur, dum vero adul- 

 tior fit, foraminulo rotundo perforantur et hiant». 



