348 



syndiploida cellerna kommit in i rotens sträckningsregion, utan 

 han antager att i dylika celler en särskild delning af cellkärnan 

 kan äga rum, hvarigenom kromosomtalet återföres till det diploida. 

 Han afbildar ett fall, som enligt hans åsikt skulle kunna ge an- 

 ledning till antagandet, att en reduktionsdelning förekommer i dessa 

 kärnor. 



Dessa synnerligen intressanta undersökningar ha haft sin stora 

 betydelse vid diskussionen af det s. k. ymphybrid-problemet. Man 

 har trott sig genom dessa undersökningar få en förklaring till det 

 egendomliga förhållandet att vid ympning af en art på en annan 

 från ympningsstället i en del fall skott växa ut, som visa sig vara 

 hybrider mellan arter, som lämnat ympkvisten, resp. underlaget. 

 Det oftast anförda exemplet på dylikt är Labiirnuni Adami, som 

 anges vara hybrid mellan Labiirniim vulgäre och Cijtisiis piirpiirciis. 

 HoLMHOE har nyligen beskrifvit en annan liknande form, som han 

 uppfattar som hybrid mellan Crataegiis monogijna och Piriis coin- 

 iniinis. Ett bland de noggrannast undersökta fallen är det af Noll 

 beskrifna mellan Crataegiis monogyna och Mespiliis germanica. Möj- 

 ligheten af uppkomsten af ymphybrider har en viss betydelse för 

 uppfattningen af cellkärnans roll med afseende på ärftliga anlags 

 fortplantning. Antaget, att verkliga ymphybrider kunna bildas, 

 så kan detta knappt förklaras på annat sätt, från cellteoriens nu- 

 varande ståndpunkt, än genom antagandet att vid ympstället kär- 

 nor från de bägge arternas celler förenat sig med h varandra och 

 gett upphof till nya skott, som då kunna visa sig som hybrider. 

 Ett förhållande, som tyckes tala härför är, att ymphybriden skjuter 

 ut just från ympstället. Weisman söker sålunda förklara uppkom- 

 sten af Lahiirmim Adami, genom antagandet att vid ympstället 

 tvänne kambiumceller sammansmält och dessas kärnor förenats 

 till en dubbelkärna, hvarifrån hybridens kärnor härleda sig. Man 

 borde alltså kunna kontrollera detta antagandes riktighet genom 

 en undersökning af kromosomtalet hos hybriden, resp. stamarterna; 

 hybriden borde ha dubbelt så många. Laburmim Adami under- 

 sökte Strasburger, men fann att någon skilnad i kromosom- 

 talet ej fanns mellan hybriden och arterna. Under sådana förhål- 

 landen blefvo NÉMECS här i korthet refererade undersökningar af 

 stort intresse: han hade ju trott sig kunna påvisa en slags reduk- 

 tionsdelning, hvarigenom det syndiploida kromosomtalet bragtes ner 

 till det diploida. Mot det nämnda antagandet af en kärnsamman- 

 sraältning vid ympstället fanns alltså ännu ej något skäl att anföra. 



