363 



I Frankrike när den ända uj)p till Kanalen och har med några 

 utposter öfverskridit denna, sa att den finnes pa ett fätal lokaler i 

 södra England. 



Från Medelhafsonirådet har arten ytterligare spridt sig — såsom 

 det vill synas först under sistförllutna århundrade — till Schweiz, 

 Tyskland, Belgien, Nederländerna och Polen. Dess nordligaste sta- 

 tioner äro den i Nederländerna samt den vid Posen, å hvilka ställen 

 arten iakttagits först åren 1896 och 1902. 



Men äfven i ej få extraeuropeiska länder har växten under de 

 senare årtiondena visat sig: och detta nästan öfverallt vid hafsku- 

 sterna. Så uti Asien i sydvästra Arabien;' uti Sydamerika vid Uru- 

 guays" och Rio Grande do Suls ' kuster; samt i Australien flerstä- 

 des, t. ex. på Nya Zeeland. "^ Att spridningen i dessa fall förmedlats 

 genom fartyg — medelst barlast o. d. — synes så godt som säkert. 



Hvilket spridningssätt på kontinenten i Europa varit, är däremot 

 ej så själfklart. Man skulle kunna gissa pa spridning genom vinden; 

 växtens frön äro nämligen mycket små och lätta. Men möjligheten 

 af spridning genom fåglar är alls ej utesluten. Man erinre sig blott 

 Darwins iakttagelse, att från en liten jordklimp, som af en Cacca- 

 bis rufa Grav (*Fransk rapphöna») medförts på benet, framkom vid 

 odling ej mindre än 82 groddplantor. 



Till sist må nämnas, att Pohjcarpon tetraphylliim L. sedan 10 år 

 funnits i Bergielunds botaniska trädgård, första året odlad ur frön 

 från Sydamerika, sedermera själfsådd. Någon spridning utanför 

 det ursprungliga odlingsområdet har dock ej ägt rum. 



' Enligt JrsTS Botanischer Jahresbericht för åren 1898 och 1902. 

 ' Enligt Jlst's Botanischer Jahresbericht för åren 1896 — 1898. 

 ^ Enligt muntligt meddelande af lektor G. O. Malme. 



