377 



18«i7. pag. 183), finnes på ett flertal platser i södra och mellersta 

 delen af provinsen, men i högst olika mängd olika år. fZLiAS Fries 

 (1842, pag. 147) säger om den »quibusdam annis sat copiose» och 

 F. W. C. ArkschoigIISSI, pag. 120) karakteriserar arten i afseende på 

 dess frekvens i Skåne såsom »sällsynt och, såsom det tyckes, plötsligt 

 uppträdande och därefter åter försvinnande '^. Detsamma gäller den 

 andra i vårt land uppträdande Orohanche-nrien, Orobanclie cirsii, som 

 upptäcktes pa Mösseberg år 1841 af J. M.a,thksii"s (1854, pag. 12), 

 men som enligt anteckning å växtetiketten å exemplar i Lunds uni- 

 versitets herbarium tagits redan flere tiotal år förut af Gyllenhaal, 

 men af honom sammanblandats med O. major. Om växtens upp- 

 trädande å Mösseberg anmärker Mathesius: »Växer hastigt upp och 

 förvissnar snart — flera generationer efterträda hvarandra samma 

 sommar — är talrikare och mera utbildad under torra och varma 

 somrar, högst sällsynt under våta och kalla. Den har från och 



med 1841 t. o. m. 1853 tagits alla ar på rötterna af Cirsiuin hetero- 

 phylliim. a hvilken moderväxt den endast förekommit.» Om dess 

 förekomst under senare år ä Mösseberg har jag erhållit upplysning 

 dels genom granskning af herbarierna, tillhörande Lunds och Upp- 

 sala universitet samt Riksmuseet i Stockholm, dels genom skrift- 

 ligt meddelande från d:r H. Witte i Svalöf Enligt mig tillgäng- 

 liga herbarieexemplar har den sålunda samlats å Mösseberg aug. 

 1861 af G. LiNNARssoN, aug. 1865 af Eirén, aug. 1876 af Sahlén 

 samt aug. 1877 af N. E. Forssell och aug. 1878 af K. B. J. Fors- 

 sell samt slutligen aug. 1887 af T. Odhxer. Dessa uppgifter full- 

 ständigas genom de upplysningar, som jag erhållit från dr. H. 

 Witte, som ar 1895 fann växten i tvenne exemplar å den klas- 

 siska lokalen mellan Tinghögen och Jättened. Trots ifriga efter- 

 spaningar såväl före som efter 1895 hade den icke något annat år 

 blifvit funnen af dr. Witte. Ännu mer nyckfulla i sitt uppträ- 

 dande hafva tvenne andra arter visat sig vara. I början på 1800- 

 talet togs sålunda Orohanche minor å Hallands Väderö af Ljing, 

 (E. Fries 1843. pag. 59), men har sedermera aldrig återfunnits, och 

 på 1700-talet anträffades af Chr. Ternström en Orobanche på Åland, 

 som af LiXNÉ (1755, pag. 219) namnes under Orohanche major. 

 men som af E. Feries (Summa veget. Scand. 2, pag. 555) förmo- 

 das ha varit Orobanche lihanotidis Rupr., men som sedermera 

 aldrig tagits pa Åland. (Fries, Herbarium normale Xin:37.) 



Som bekant är det ej första gången, som en Orobanche-ari blifvit 

 funnen på Gotland. En sådan togs år 1841 af J. E. Zetterstedt på 



