378 



Torsburgen i juli månad; att döma efter en anteckning å det exem- 

 plar, som tillhör Lunds universitets herbarium, måtte växten detla 

 år uppträdt i helt ringa antal, endast 5 exemplar blefvo nämligen 

 samlade. Den beskrefs af E. Fries (1843, pag. 59) såsom O. Epi- 

 thymum DC, hvilken af Beck (1890, pag. 208) hänföres under O. alba 

 Stephan. Uppgiften om att växten förekommit, utom på Thymus 

 serpyllum, äfven på rötterna af Medicago hipulina beror säkerligen 

 på ett misstag. I Lunds universitets herbarium befintliga grodd- 

 plantor växa utan tvifvel på Thymus serpylliim och en sådan väx- 

 ling i värdväxt, som mellan Thymus serpyUum och Medicago hipu- 

 lina, är ej känd hos Orohanche alba, som enligt Beck (1890) ute- 

 slutande förekommer på Thymus-arier och labiater. A Torsburgen 

 är den sedermera eftersökt af många botanister, men den har aldrig 

 blifvit återfunnen (K. Johansson 1897, pag. 157). År 1903 blef 

 den emellertid funnen på Gotska Sandön af C. O. Norén (1903, 

 pag. 287), som lämnar en närmare redogörelse för sitt fynd. Han 

 betraktar emellertid den af honom funna formen såsom ej fullt 

 identisk med den, som samlades af Zetterstedt å Torsburgen. 

 Till denna fråga skall jag sedermera återkomma. C. O. Norén 

 fann Orohanche på Gotska Sandön i »ganska stort antal», enligt 

 muntlig uppgift i ett 30-tal exemplar. 



Det intressanta och märkliga med fyndet å Hejdeby hällar är i 

 första rummet det stora individantal, hvari Orohanche alba upp- 

 trädde, och den stora utbredning den äger. Man har svårt för att 

 tänka sig, att växten icke här skulle vara fullt hemmastadd och här 

 förekommit sedan gamla tider. Platsens belägenhet och växtens 

 sannolikt sporadiska uppträdande ha gjort, att den icke förut 

 har blifvit funnen. Efter den erfarenhet, som man äger om andra 

 Orobanche-arter, bör den förflutna sommaren ej ha varit särdeles 

 gynnsam för dess uppträdande i stor mängd. Enligt Mathesius 

 (l. c.) förekommer O. cirsii å Mösseberg i större antal under varma 

 och torra än under kalla och våta somrar, och i de berättelser om 

 härjningar af Orohanche på kulturväxter, som intagits i Kochs 

 stora arbete (1887) öfver släktet Orohanche, finner man uppgifter, 

 som visa att Oro6a/jc/je-härjningarna äro svårare under varma och 

 torra än kalla och våta somrar. I afseende på klimatet bör sålunda 

 den förflutna ej sommaren ha varit särdeles gynnsam, den hör till 

 de nederbördsrikaste, som Gotland haft i mannaminne. Möjligen 



' Botaniska Notiser 1841, pag. 160. Lund 1841. 



