394 



Spergula arvensis och Jiincus bufonhis var flytförmågan = O, hos 

 Galeopsis hifida och Polygoniim lapathifolium bättre samt hos Po- 

 tentilla anserina mycket god. Märkas bör emellertid, att små frön, 

 sådana som hos Spergula eller Jiincus, simma på vattnet ända till 

 dess de blifvit vätta; dessutom kunna de följa med tången eller 

 andra föremål. 



Intresset med denna obetydliga undersökning ligger egentligen i 

 det öde, som, efter hvad jag fann, redan samma höst öfvergick tång- 

 bäddarna b och c, ett öde som regelbundet bör drabba platser af 

 deras beskaffenhet. Redan den ^Vs^ då originalet till bild 1 togs, 

 hade högt vatten i förening med böljslag åstadkommit en förändring 

 i förhållandena. Bädden c var fullständigt derangerad och täckt af 

 nyuppkastad Zostera marina, och äfven b var betydligt skadad af 

 tång och sand. I slutet af augusti var platsen fullkomligt oigen- 

 kännlig. En del af de annuella arterna hade väl då hunnit full- 

 ständiga sin utveckling och sprida sina frön. Men hela skaran af 

 perenna, som jag anträlTade såsom späda, delvis mycket ömtåliga 

 plantor, voro med största sannolikhet dömda till undergång. Vore 

 ej så fallet, borde jag väl funnit en hel del öfverlefvande från före- 

 gående år — nu fanns ju af perenna plantor, äldre än 1 år, endast 

 Triticum repens, Potentilla anserina samt ett par andra arter, som 

 ofvan diskuterats. 



Det synes mig, som om förhållandena å lokalerna b och c skulle 

 kunna berättiga till några slutsatser af allmännare art beträffande 

 effektiviteten af vattenspridningen. 



Hvarje höst föras frukter och frön af strandväxter i stor mängd 

 ut i vattnet. Men vi kunna väl antaga, att minst lika många spri- 

 das i moderplantans omedelbara närhet eller sköljas upp på stranden 

 ett stycke. Af dem som föras ut och bort till andra stränder är 

 det återigen endast en del, kanske en ringa procent, som hamnar 

 å sådana platser, där groningsmöjligheter finnas, och icke ens då 

 gro alla frön af en art, om ej dess groningsprocent är lika med 

 100. Såsom vi ha sett af det föregående, är afståndet från vattnet 

 af stor betydelse för utvecklingsmöjligheterna. Endast de annuella 

 arterna äro mer eller mindre oberoende häraf; under sommaren 

 med dess lägre vattenstånd och lugnare väder hinna de väl ofta 

 genomgå hela sin utveckling och kunna lämna efter sig frön på 

 platsen. Men med öfriga arter är det klent beställdt — de hinna 

 nätt och jämnt påbörja sin utveckling, förrän de finna sig upp- 

 ryckta med rötterna och begrafda bland sand och tång. Endast 



