418 



dåtidens Hornborgasjö var inskränkt till en mindre, under större delen 

 af året afloppslös sjöhåla i centralpartiet. Sedan gammalt äro botten- 

 fasta stubbar angifna från sjöns södra del. I nordvästra delen, öfver hvilken 

 vi nu foro, äro sådana också vanliga, och vi lyckades äfven att ur det grum- 

 liga vattnet på c. 1 meters djup upptaga en tallstam med sin rotkrona. 



Vid Röde mosse och dess höga erosionsbrant, som visade en lagerföljd 

 af Sphagniim-tovf och Scirpus-Phragmites-lorf, åtskilda af den nyss om- 

 talade gamla skogsbottnen, lämnade vi båtarna och fortsatte till fots 

 öfver mossvidderna till Härlingstorps gård och åter till Axvalls station. I en 

 ljungmosse hittade vi till vår sekreterares alldeles särskilda glädje i flera 

 hundra exemplar hybriden mellan Drosera rolundifolia och Dv. longifolia 

 bland föräldrarna, af hvilka den förra växte mera på de flacka tufvorna, 

 den senare i sänkorna mellan dem. 



I torftagen vid bränntorfsfabriken bestod skogsbottnen under Sphagniim- 

 torfven af grofva tallstubbar. Vi hade nu det sista tillfället att studera 

 vittnesbörden om denna torra period, som en gång nästan uttorkat Horn- 

 borgasjöns vattenvidder och hvars verkan vi under gårdagen skådat som 

 den myllrand i Skultorpstuffen, hvilken blef en följd af källornas utsi- 

 nande under det varma, nederbördsfattiga klimatet. Sernander identi- 

 fierade denna tid med Blytts subboreala period, som han förlägger så 

 sent, att bronsåldern troligen faller därinom. Under denna period skulle 

 också xerotermiska växtsamhällen ha fått en stor utbredning i vårt land, 

 men genom en senare kall och våt period, då Hornborgasjöns vatten åter 

 steg, och källorna ånyo började afsätta kalktuff vid Skultorp, blifvit i hög 

 grad inskränkta. En hithörande reliktförekomst vore S//pa-samhället på 

 Varholmen. — Under stubblagret kommo sjöbildningar, som visade att 

 Hornborgasjön under den atlantiska perioden, de mäktiga Skultorpstuff- 

 bankarnas tid, varit bet3'dligt mera omfattande än i nutiden. 



Vid Axvall skildes exkurrenterna åt. Afzelius, Falck, Selander och 

 Malmström fortsatte till Kinnekulle, men de andra återvände efter en ani- 

 merad Drosera-middag till Sköfde för att under aftonens och nattens lopp 

 skingras åt olika håll. 



Rutger Sernander. 



