427 



en mer eller mindre viktig konstituent i ett stort antal växtsamhällen, 

 nämligen örtrika grandicariceta, Phragmites-, Scirpus lacnslris-, Eqiiisetum 

 limosiim- och Scirpus pa/j/s/W.s-formationer med mer eller mindre slutna samt 

 Lobelia- och /.\0("/t's-formationer med mera öppna eller rent af felande högre 

 fältskikt. — Hvad det djup bcträtVar, pä hvilket Pihilaria förekommer, 

 växlar detta mellan mcdelvattenlinjen ner till öfver 2 meter under denna. 

 Härvid har vattnets klarhet troligen mycket att betyda. De sjöar, i hvilka 

 Pihilaria växer under högsommarens lägsta strandlinje, tyckas utmärka 

 sig för ganska klart vatten. — Bottnens beskaffenhet kan växla från lös 

 dy eller gyttja till fin sand. 



Bladens form och struktur är beroende af det vattendjup, pä hvilket 

 de äro utbildade. Hvad Tisar-exemplaren beträffar, var skillnaden mellan 

 de verkliga luft- och verkliga vattenbladen ganska betydlig, men talrika 

 öfvergångar funnos i den zon, där vattenståndet under sommaren oscil- 

 lerat. Vattenbladen äro hos Tisar-formen längre än luftbladen. Emeller- 

 tid får man akta sig att generalisera detta förhållande. Visserligen tyc- 

 kes vattnet utöfva samma inflytande på den nyss beskrifna formen flin- 

 tans Fr. med alnslånga blad. Då öfre delarna af dessa flyta på vattnet, 

 måste djupet under någon del af året vara mindre än 1 aln. Men Carl- 

 son* har funnit två slag af submersa former, af hvilka den ena förhåller 

 sig väsentligen olika. Han säger p. 36 — 37: 



>Den ena. som iakttogs blott i Öijen, i den ofvannämnda viken (se 

 sid. 26), på dybotten och 0,.=; — 1 m. djup. bland Isoetes laciistre. Raniin- 

 culiis reptans. Sabiilaria. Xitella. Xiiphar o. s. v., var af typiskt utseende 

 och hade, liksom de flesta af mig sedda submersa exemplar af Pilularia 

 globiilifera, tämligen länga blad i (allmänhet 10—15 cm.).^ Detta är också 

 dimensionerna på Tisar-formens submersa blad. 



^Den andra formen (se fig. 1) hade endast 1,.5 — 3 cm. långa blad; in- 

 ternodierna voro högst 1,3 cm. långa: tillväxten tycktes vara mycket 

 långsam, enär späda blad med ännu inrullad spets sällan träffades. 

 Hela växten var habituellt mycket lik den submersa formen af Scirpus 

 aciciilaris och skulle lätt kunna förväxlas med denna: — — anmärktes 

 på sandbotten i Toftasjön och Helgasjön (i Phragmites- och Lo lie tia- forma- 

 tioner, se sid. 14 och 25) ända till öfver 2 meters djup.- 



Det återstår att se. om dessa tre former äro genom olika yttre för- 

 hallanden framkallade individuella variationer af samma eleraentarart. eller 

 om särskilda sådana föreligga. 



De submersa former, som jag varit i tillfälle att se i Tisaren och som 

 pressade från andra delar af Sverige, ha alltid varit sterila — däremot 

 funnos bland de för tillfället torrlagda exemplaren väl utbildade sporo- 

 karpier — och samma erfarenhet har Carlson frän de småländska sjö- 

 arna. SCHENCK säger också p. 110: In tiefem Wasser ohne Friichte.v 

 Allt talar för att sporokarpier anläggas på torrlagda exemplar. Th. M. 

 Fries fann sommaren 1851 »mycket små frukter» (1. c. p. 93) pä sin 

 forma fluitans i bäcken frän Bastesjön. Året utmärktes enligt författaren 

 af en regnig väderlek; möjligen ha sporokarpier anlagts i luften, men 

 sedan blifvit hejdade i sin utveckling af submersion. 



