REFERAT. 



c A. M. Lindman: Lycopodium complanalum L. *moniliforint' n. 

 subsp. (mit 2 Textfig). Hcdwigia. Band XLVII. UK)7, pag. 131—132. 



Lycopodium complanatum är — enligt förf:s på stu- 

 dium af ett stort antal exemplar frän olika delar af 

 Europa grundade uppfattning — en synnerligen konstant 

 art. Intressant är därför fyndet af ofvanstäendc väl ut- 

 präglade form, hvilken förf. uppställer som subspecies. 

 Den skiljer sig från typen hufvudsakligen därigenom att 

 kantbladens yttre kontur, bildad af det kölformiga bladets 

 medelnerv. är nästan halfcirkelformigt utbuktad (fig. a\ 

 hos hufvudformen Hg. b betydligt rakare. 



Den nya underarten har förf. funnit 189Ö i en skog 

 nära Tumba i Södermanland, där den förekom i stor 

 mängd. Afvikelsen från hufvudarten var synnerligen tyd- 

 lig och konstant hos alla de undersökta individen. 



Rosenberg. 



Dr. Erwin .I.\nchen. Helianthemum ca nu ni (L. Baumg. und seine 

 nächstcn Verwandtcn. — Abh. d. k. k. Zool.-botan. (icsellsch. in 

 Wien. Band IV. Heft 1. Jena 1907. 68 pagg. 8:o. 



Förestående afhandling utgör en utförlig monografi öfver den formkrets 

 af Helianthemum. subgenus Plectolobum. sectio Chamaecistns Willk.. hvil- 

 ken för svenska botanister är mest känd genom Helianthemum oelandi- 

 cum och dess varietet caneacens. Beträffande nomenklaturen kommer förf. 

 till resultat, som afvika frän de af W. Grosser i hans 1903 utkomna 

 bearbetning af Cistaceerna i Englers Pflanzenreich uttalade åsikterna. 

 För de svenska formerna upptager förf. de af H.artman, Fries. .Xhlouist 

 m. fl. använda namnen. 



Helianthemum oelandicum L.) Willd. (1809). syn. (listus oelandicus L.. 

 Spec. plant. ed. I (1753) tillhör en grupp af sinsemellan svårbcgränsade 

 arter. .\f Willkomm (1856) sammanfattades de också alla till en enda mång- 

 formig art: Helianthemum montanum Visiani (1852). Förf. uppdelar gruj)- 

 pen i 5 formkomplexer. hvilkn kunna uppfattas som arters nämligen 

 H. vanum (L. Baumg.. H. oelandicum (L.) Willd , H. italicum (L.) Pers.. 

 H. rupifragum Kern. och H. alpeslre (Jacq.) DC. Dessas kännetecken äro 

 nästan uteslutande hämtade från de vegetativa organen, hvilka på grund 

 af individuell variation och tillpassning till ståndorten äro underkastade 



