434 



betydlig växling. Afvcn om arterna i sina typiska former äro väl skilda, 

 blir dock artbegränsningen svår på grund af talrika öfvergångsformer. 

 Därtill kommer, att arterna i allmänhet ej utesluta hvarandra i fråga om 

 sin geografiska utbredning. 



Gruppen Helianthemiim nwntanum Vis. har en vidsträckt utbredning 

 öfver nästan hela Europa med undantag af Portugal, Belgien, Nederlän- 

 derna, norra delarna af Storbritannien, Tyskland och Hyssland samt den 

 skandinaviska halföns fastland. Dessutom är gru])pen representerad i 

 Mindre Asien, Armenien och Kaukasusländerna. Förekomsten på Öland 

 är således — som bekant — särdeles isolerad. En uppgift hos Grosser 

 1. c. att Helianthemiim oelandicnm skulle förekomma på Spetsbergen (leg. 

 RiCKS), torde med skäl kunna betraktas som apokryfisk. 



Alla hithörande arter synas vara bundna vid kalkhaltig grund. 



Helianthemum oelandicnm (L.) Willd., hvilken nu mest intresserar oss, 

 anses af författaren direkt härstamma från H. canum (L.) Baumg., en 

 art, som ej skulle förekomma i vårt land. Den förra betraktas som ein 

 in Anpassung an das nordischc Klima verkahlter Descendent» af den se- 

 nare. Åsikten om vår nordiska arts härstamning förefaller mycket trolig, 

 men att förlusten af håren skulle kunna betraktas som en tillpassning 

 till ett nordiskt klimat, torde återstå för förf. att bevisa. 



Den sydliga Ölands-formen cancscens Hartm., utmärkt genom på under- 

 sidan nitludna blad och senare blomningslid, betraktas af förf. som den 

 ursprungliga formen, från hvilken den glattare formen hårslammar. Vid 

 granskning af ett rikhaltigt herbariematerial har förf. funnit alla öfvergångar 

 emellan dem båda. De svenska författarnes uppgift att formen canescens 

 skulle blomma senare (i slutet af juli och i augusti; den ej filtludna 

 formen blommar i juni) betraktar han med en viss misstro. »Ein der- 

 artiger durchgreifender Unterschied scheint mir in Anbetrachl der be- 

 stehenden kontinuierlichen Uebergangsrcihen und des Umslandes, dass 

 sich kaum ein glaubwiirdiger Grund fur das Zustandekommen ciner der- 

 artigen Differenzierung finden liesse, wenig wahrscheinlich.» Här borde 

 förf. haft större skäl att tänka på det nordiska klimatet. Ty en sydlig 

 växt, som denna, hvilken blommar i ett nordligt klimat, torde ha större 

 utsikt att erhålla den för frömognaden nödiga värmemängden, om den 

 blommar redan i juni, än om den upi)skjuter med blomningen till au- 

 gusti. En annan rätt trovärdig orsak till att en tidigt blommande form 

 utbildat sig, torde vara den, att alfvarmarken, på hvilken //. oelandicnm 

 växer, fram på sommaren blir mycket torr, hvarför det torde vara af en 

 viss betydelse för växten att medhinna blomningen, innan torkan blir 

 alltför svår. Huruvida den sentblommande formen canescens förekommer 

 på något fuktigare mark eller åtminstone en mindre utpräglad alfvar- 

 mark än den andra, är mig emellertid obekant. 



Helianthemiim oelandicnm (L.) Baumg. uppdelar förf. i följande former: 



1. f. canescens Hartm.: folia subtus leviter cano-tomentosa, supra vi- 

 ridia, sparse strigoso-pilosa vel prope glabra. 



Det är denna form som blifvit kallad H. marifolinm Miller, H. cannm L.) 



2. f. praecox Fries: folia utrinque viridia, plus minus i)raecipue mar- 

 gine nervoque mediano strigoso-pilosa vel omnino glabra. 



