435 



Denna' form motsvarar //. ochttidiciini Iiiirviularlen i våra lloroi'. Den 

 delas i tvenne underformer: 



2 a. subf. constrictnm AliUiiiisl) (irosser: 1'olia slrit^oso-jiilosa. 



2 b. subf. dcniidaliim (Ahlquisl) (irosser; folia fere omnino i^labra. 



Hvad den geografiska utbredningen af Helionlhcmiini oelandiciim be- 

 träflar, så förekommer den — frånsedt den otroliga uppgiften om Spets- 

 bergen — utom Oland endast i mellersta Kngland (Yorksbire). Därifrån 

 känner förf. endast formen cuncsccns. hvilken där »står i direkt samman- 

 hang med äkta //. cainini . 



Hvad är då skillnaden mellan //. cainiin och //. oelandiciim v. cane- 

 scens? Som bekant har den filtludna Olandsformen i Xeima\-.\hlfven- 

 GREXS Flora erhållit namnet H. caniim. Svaret torde blifva: iiiyen alls 

 hvad vissa former af H. caiuim beträffar. F sina utpräglade former är 

 emellertid H. canum. som förekommer utbredd ölVer nästan hela form- 

 komplexens utbredningsområde, väl karaktäriserad. Den är högväxtare 

 lända till 3 dm.\ bladen tydligt skaffade, längre (ända till 3 cm. — hos 

 oelandiciim högst 1 cm. och bredare, bladkanten ofta bakätrullad. Bla- 

 den ha pä båda sidor tilltryckta borsthår, som, om de uppträda talrikt, 

 förläna bladen sidenglans. Frön täthåriga ,hos H. uclandicum f. canescens 

 gleshåriga, hos f. praecox glatta). Blommor större. Hela växten mer hå- 

 rig. Men ingen af dessa karaktärer är konstant. Bladen variera i högsta 

 grad. Förf. säger, att om borstharen saknas eller endast finnas i ringa 

 inängd, om därtill bladen äro små och tjockare med platta kanter, så 

 kunna dylika former ej skiljas från den lilthåriga H. oelandiciim. En 

 sådan form af H. canam anför förf. från Karlstadt i Unterfranken. Han 

 anser emellertid, att det skulle vara onaturligt att särskilja den filtludna 

 och den icke filtludna formen på Öland som tvenne arter i anseende till 

 de af honom iakttagna öfvergångsformerna. Men å andra sidan torde 

 det vara lika onaturligt att, som förf. gjort, afsöndra en form från H. 

 canum i England under namn af //. oelandiciim f. canescens. 



Det tyckes således vara en smaksak, till hvilken af de båda arterna 

 man för den filthåriga formen på södra Öland. Möjligen kan härvidlag 

 den olika blomningstiden tala för den af Xeumaxs Flora representerade 

 åsikten. 



Denna lloristiska svårighet är emellertid just det intressanta i saken. 

 Den visar, att det var H. canum — den enda art, med hvilken H. oelan- 

 diciim genom öfvergångar är förbunden — , som kom till Öland, för att 

 där vandra sin egen väg: att biorama tidigt och förlora hårbeklädnaden. 



Xcstcniren. 



