D< 



'e anatomiske læreboker og monografier over næsekavitetens pneu- 

 matiske adnexa neier sig i de fleste tilfælde med at beskrive de enkelte 

 benhulers størrelse og form, medens de kun forbigaaende omtaler cellernes 

 indbyrdes beliggenhet i forhold til hinanden. Specialliteraturen har saa- 

 ledes litet indgaaende beskrevet de eiendommeligheter i næsevæggens 

 arkitektur, som betinger det sekundære antrumemp3'em. 



At antrum maxillare kan tjene som reservoir for nedsivende sekret, har 

 længe været kjendt i literaturen. Allerede Nathaniel Highmore har nemlig 

 i sin bekjendte haandbok for anatomi omtalt det faktum, at puss i over- 

 kjævehulen kan skrive sig fra secernerende foci i ethmoidalceller og frontal- 

 hule (Schaeffer). Omtrent 200 aar senere fandt franskmanden Tilleaux, at 

 væske injiceret i pandehulen av og til trængte ned i antrum istedenfor i 

 midtre næsegang. Det er imidlertid først i den senere tid, efterat kasu- 

 istiske meddelelser fra en række rhinologer (Killian, Hajek, Jansen) har 

 vist, hvilken rolle antrumhulens sekundærinfektion spiller for vor behand- 

 ling av de nasale empyemer, at overkjævehulens forhold til de høiere 

 liggende hulrum er gjort til gjenstand for nærmere undersøkelse. Av for- 

 fattere, der paa helt anatomisk grundlag har forsøkt at skaffe rede paa de 

 forhold i næsevæggens bygning, som prædisponerer for antrumhulens 

 sekundærinfektion, maa først og fremst nævnes Onodi og Parsons Schaeffer. 



Onodi's arbeider vil være vel kjendte. Han har gjentagne gange 

 gjennem sine publikationer fremhævet, hvor intim forbindelsen er mellem 

 antrum og de heiere liggende hulrum i midtre næsegang, ikke alene paa 

 grund av maxillærostiets stilling til frontalhule og ethmoidalostier, men ogsaa 

 gjennem den direkte kommunikation mellem overkjævehule og ethmoidal- 

 cellerne, han har fundet paa enkelte av sine præparater. Mindre kjendt 

 end Onodi's arbeider er de undersøkeiser over »the sinus maxillaris in 

 man«, som den amerikanske anatom Parson Schaeffer nylig har publi- 

 ceret i »The American Journal of Anatomy«. Denne forfatter omtaler 

 overkjævehulens relationer til frontalhulen ret indgaaende. Han inddeler 

 sine præparater i dem, som viser infundibulum staaende i kontinuerlig 



